Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 640/3422/16-ц

провадження № 61-21548св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 липня 2016 року у складі судді Лях М. Ю. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Гуцал Л. В., Піддубного Р. М., Пономаренко Ю. А.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; товариство) та ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 03 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого на підставі договору відступлення права вимоги від 20 липня 2011 року є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML-7-2/818/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 130 000 доларів США зі сплатою 5,99 % річних + ставка FIDR (відсоткова ставка додатковими угодами збільшувалася) строком до 03 квітня 2023 року.

Повернення кредиту забезпечене договором поруки від 03 квітня 2008 року № SR-702/818/2008, укладеним між нею (позивачем) та ЗАТ «ОТП Банк».

10 червня 2010 року позичальник здійснив останній платіж у рахунок погашення кредиту, у зв'язку з чим 15 травня 2013 року товариство направило йому досудову вимогу, а 05 листопада 2013 року подало до неї і ОСОБА_4 відповідний позов про стягнення заборгованості.

Вважаючи, що кредитор пропустив строк, передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ОСОБА_3 просила визнати припиненим вищезазначений договір поруки.

Короткий зміст рішення та ухвали судів попередніх інстанцій

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суди зробили висновки про відсутність підстав для визнання поруки припиненою, оскільки кредитор звернувся до поручителя з вимогою про повернення боргу за кредитом у межах строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

До суду касаційної інстанції від ОСОБА_3 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 640/3422/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Заявник зазначає, що суди зробили помилкові висновки про відмову у задоволенні позову, оскільки останній платіж ОСОБА_4 здійснив 10 червня 2010 року, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до суду позов про стягнення кредитної заборгованості до неї 05 листопада 2013 року, тобто пропустило строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Вказані обставини є підставою для визнання поруки припиненою.

Крім того, усупереч умов договору поруки товариство не направляло їй досудової вимоги про повернення кредиту.

Короткий зміст заперечення

Від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшло заперечення, у якому його представник, вважаючи оскаржені судові рішення законними та обґрунтованими, просить касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Обставини справи

Суди встановили, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого на підставі договору відступлення права вимоги від 20 липня 2011 року є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML-7-2/818/2008, згідно з умовами якого останньому наданий кредит у сумі 130 000 доларів США зі сплатою відсотків: 5,99 % річних (фіксований відсоток) + FIDR (відсоткова ставка додатковими угодами до кредитного договору поступово збільшувалася) строком до 03 квітня 2023 року.

У пункті 4 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що сума кредиту та нарахованих відсотків щомісяця погашається рівними частинами протягом усього строку дії договору згідно з графіком платежів.

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених пунктами 2.3 та 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03 квітня 2008 року ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» уклали договір поруки № SR-702/818/2008.

У подальшому до кредитного договору та договору поруки неодноразово вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод.

05 листопада 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 01 жовтня 2013 року становила 6 213 053 грн 05 коп. (справа № 640/19220/13-ц).

При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що останній платіж за кредитним договором був здійснений 10 червня 2010 року.

15 травня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило позичальнику та поручителю досудову вимогу про повернення усієї суми кредиту, яка залишилася невиконаною.

Вважаючи, що кредитор пропустив шестимісячний строк із дня настання права дострокової вимоги (шість місяців із дня останнього платежу за кредитом), ОСОБА_3 подала до суду даний позов.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги та зміну оскаржених судових рішень.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржені судові рішення відповідають не в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до поручителя з вимогою про стягнення кредиту у межах строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Колегія вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Разом із тим не можна погодитись з мотивами, викладеними судами в оскаржуваних судових рішеннях.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Судами встановлено, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір строком до 03 квітня 2023 року, забезпечений порукою ОСОБА_3

Сторони дійшли згоди про те, що погашення кредиту повинно відбуватися шляхом сплати щомісячних платежів згідно з відповідним графіком (пункт 4 кредитного договору).

У пункті 1.9 кредитного договору передбачений порядок дострокового виконання боргових зобов'язань у разі порушення умов договору.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У справі № 640/19220/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-7-2/818/2008 суди встановили, що останній платіж за кредитом був здійснений 10 червня 2010 року, досудова вимога боржнику та поручителю була направлена 15 травня 2013 року, а позов про стягнення боргу до відповідачів був поданий до суду 05 листопада 2013 року.

Розмір кредитної заборгованості у вказаній справі станом на 01 жовтня 2013 року становив 6 213 053 грн 05 коп.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2017 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно із відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 213 053 грн 05 коп.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року змінено.

Зменшено розмір пені стягнутої солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з 4 814 658 грн 20 коп. до 2 000 000 грн. та загальну суму стягнення з 6 213 053 грн 05 коп. до 3 398 394 грн 85 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Вказане рішення ОСОБА_3 у касаційному порядку не оскаржила.

ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16), про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору.

Оскільки кредитним договором передбачено, що боржник повинен був здійснювати щомісяця чергові платежі, а відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

За таких обставин суди не звернули увагу на те, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука ОСОБА_3 припинилася в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, ураховуючи те, що позивач просила визнати повністю припиненим договір поруки, посилаючись на те, що останній платіж за кредитом був вчинений 10 червня 2010 року і з цього часу у кредитора виникло право дострокової вимоги, у задоволенні позову необхідно було відмовити саме з вищевказаних підстав.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, зміни оскаржених судових рішень у мотивувальній частині з викладенням їх у редакції цієї постанови та залишення їх без змін в іншій частині.

Керуючись статтями 410, 412, 416, 417, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року змінити у мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат