Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 640/6484/17

провадження № 61-692св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2015 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» НОМЕР_1, на виконання якого відкрито поточний рахунок НОМЕР_2.

21 квітня 2016 року укладено договір № 980-032-000225890 та 27 квітня 2016 року укладено договір № 980-032-000229243, відповідно до умов яких ОСОБА_1 надав у тимчасове користування товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») кошти, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов'язалося повернути отримані кошти в зазначений строк на рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Пунктами 5.4.3 договору від 21 квітня 2016 року № 980-032-000225890 та

від 27 квітня 2016 року № 980-032-000229243 передбачено право позичальника достроково повернути кошти з власної ініціативи.

На виконання договорів, укладених з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», 19 травня 2016 року на поточний рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» було перераховано кошти на загальну суму 90 000,00 грн.

Однак переказ коштів здійснено не було, оскільки в ПАТ «Банк Михайлівський» була запроваджена тимчасова адміністрація та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування у розмірі 90 000,00 грн за вкладами за рахунок Фонду за рахунком НОМЕР_2 та зобов'язати ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо його включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування цих коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано право ОСОБА_1 на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»відшкодування за вкладами за рахунок Фонду за рахунком НОМЕР_2 на суму

60 000,00 грн.

Зобов?язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком НОМЕР_2 на суму 60 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, підлягають задоволенню частково з урахуванням того, що гроші в розмірі 30 000,00 грн позивачу було повернуто.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу Чуба В.М. - представника ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» задоволено.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на час ухвалення рішення суду першої інстанції у банку введено процедуру ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Тому враховуючи, що при отриманні під час виконання ліквідаційної процедури кошти спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза межами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено.

Діючим законодавством не передбачено жодних підстав для відмови у задоволенні вимог позивача під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банка, оскільки він має право отримати відшкодування за договором банківського рахунку.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» НОМЕР_1, на виконання якого відкрито поточний рахунок НОМЕР_2.

Крім того, 21 квітня 2016 року укладено договір № 980-032-000225890 та 27 квітня 2016 року - № 980-032-000229243, відповідно до умов яких ОСОБА_1 надав у тимчасове користування ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» кошти, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов'язалося повернути отримані кошти в зазначений строк на рахунок

НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський».

На виконання договорів, укладених з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», 19 травня 2016 року на поточний рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» було перераховано кошти на загальну суму 90 000,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/ВТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня

2016 року по 12 липня 2018 року включно.

18 серпня 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» в особі представника за довіреністю Кобець О. В. повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за результатами позапланової інспекційної перевірки ПАТ «Банк Михайлівський» з питань здійснення операцій довірчого управління та окремих питань капіталу, активів і ліквідності за період діяльності ПАТ «Банк Михайлівський» з 27 червня 2013 року по 28 жовтня 2014 року станом на 28 жовтня 2014 року, яка проводилась відповідно до розпорядження на проведення інспектування ПАТ «Банк Михайлівський» від 27 жовтня 2014 року № 642-р, встановлено, що переказ коштів, здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на загальну суму 90 000,00 грн, є нікчемним договором з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, зокрема про зобов'язання внести позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому посилався на норми ЦК України та ЦПК України 2004 року.

Проте при розгляді справи суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі статтею 17 КАС України (у редакції на час спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цій справі спір стосується дій Фонду щодо невключення кредиторських вимог ОСОБА_1 до Переліку вкладників та Реєстру вкладників в період дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами статті 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону (…) станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

виконавча дирекція Фонду (…) затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом (…).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 (провадження № 11-285апп18), від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 (провадження № 11-517апп18), від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Проте суди не врахували зазначені норми процесуального права та дійшли помилкового висновку про те, що спір про зобов'язання внести позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило