Справа № 302/575/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача : Готри Т.Ю.

суддів : Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Міжгірського районного суду від 20 листопада 2018 року, ухвалене суддею Гайдур А.Ю., в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 09.01.2013 відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 50 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим у нього станом на 05.06.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 111 979,48 грн, з яких: 20 447,82 грн - тіло кредиту; 26 398,25 грн. - відсотки за користуванням кредитом; 59 324,86 грн - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5 308,55 грн. - штраф (процентна складова), банк просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 111 979,48 грн, а також судові витрати у розмірі 1 679,69 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду від 20 листопада 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 90 295, 82 грн за кредитним договором № б/н від 09.01.2013 року, а саме: 20 447,82 грн - тіло кредиту; 26 398,25 грн - нараховані відсотки за користуванням кредитом; 37 641,20 грн - нарахованої пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5 308,55 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 679,69 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення, в частині стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 90 295,82 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1679,69 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі.

Вказує на те, що суд безпідставно констатував, що між ним та банком було укладено договір №б/н від 09.01.2013, згідно якого він отримав кредит в сумі 50 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Дійсно, 09.01.2013 він звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» за отриманням платіжної картки і підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил банківських послуг, однак не виявляв бажання і фактично не отримував жодних кредитних карток з кредитними лімітами в будь-якому розмірі.

Також банк не повідомляв його про зміну процентної ставки, а поданий ним розрахунок заборгованості жодним чином не відповідає випискам по рахункам щодо використання кредитних коштів та нарахування процентів і пені. Крім того, банк продовжував проводити несанкціоновані клієнтом операції і після спливу терміну дії картки.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав.

Представник АТ КБ "ПриватБанк" Гриниха Т.Ю. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем ОСОБА_3 було порушено умови кредитного договору, зокрема він прострочив свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, а тому вимога банку про стягнення з нього боргу по тілу кредиту у розмірі 20 447,82 грн, заборгованості по відсотках у сумі 26 398,25 грн. та штрафи підлягає до задоволення у повному обсязі.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 59 324,86 грн, то така судом задоволена частково на суму 37 641,20 грн, оскільки Умови та правила, які додані позивачем до позовної заяви, не місять підпису ОСОБА_3 про ознайомлення з ними, а тому суд стягнув з відповідача пеню лише за один календарний рік перед зверненням до суду, а саме з 07.07.2016.

Закарпатський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону.

Судом установлено, що 9 січня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 був укладений договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 50 000 грн. на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами згідно умов кредитного договору.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже в даному випадку зміст договору № б/н від 09.01.2013 року було зафіксовано у декількох документах, а саме: у заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах Банку.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг. А п. 1.1.3.2.4. вказаних Умов передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Отже матеріалами справи установлено, що між банком і ОСОБА_3 9 січня 2013 року було укладено договір приєднання, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 50 000 гривень.

Факт укладення договору приєднання, отримання відповідачем грошей, та виконання умов цього договору сторонами, стверджується також і розрахунком заборгованості за договором №б/н від 09.01.2013 року, з якого убачається отримання позичальником грошей, а також повернення частини позики, сплата відсотків, комісії та пені. Зазначена обставина стверджується і випискою по карті за період з 03.06.2013 по 01.08.2017 (а.с.54-57 т.1), що спростовує доводи апеляційної скарги про не укладення між сторонами договору приєднання від 09.01.2013.

Згідно довідки банку, відповідачу ОСОБА_3 за укладеним договором приєднання було видано кредитні картки, а саме НОМЕР_1 терміном дії з 09.01.2013 по 07/2016; НОМЕР_2 терміном дії з 19.02.2013 по 01/16; НОМЕР_3 терміном дії з 07.11.2013 по 07/16; НОМЕР_4 з терміном дії з 25.04.2016 по 04/20.

Рух коштів по вказаним карткам міститься у наданих банком виписках (а.с.86-94 т.1).

Однак відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, а саме не сплачує щомісячно частину кредиту і відсотки за користування кредитом, внаслідок чого у нього станом на 05.06.2017, згідно розрахунку заборгованості за договором, утворилась заборгованість в розмірі 111 979,48 грн, з яких: 20 447,82 грн - тіло кредиту; 26 398,25 грн. - відсотки за користуванням кредитом; 59 324,86 грн - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5 308,55 грн. - штраф (процентна складова).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплататити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, а саме не сплачує щомісячно частину кредиту і відсотки за користування кредитом, внаслідок чого у нього станом на 05.06.2017 утворилась заборгованість в розмірі 90 295,82 грн., а саме : 20 447,82 грн. - тіло кредиту; 26 398,25 грн - нараховані відсотки за користуванням кредитом; 37 641,20 грн. - нарахованої пені (в межах річного строку позовної давності); 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5 308,55 грн. - штраф (процентна складова), суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача достроково на користь банку зазначеної суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем здійснено неправильний розрахунок суми заборгованості відповідача за кредитним договором, не заслуговують на увагу за їх недоведеністю та ненаданням суду відповідних доказів на їх підтвердження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач : Судді :