Ухвала

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 462/4606/18

провадження № 61-7537ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2016 року (справа № 466/8175/16-к) його скаргу на бездіяльність заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 було повернуто. 21 вересня 2017 року Апеляційним судом Львівської області було винесено ухвалу про скасування вищезазначеної ухвали слідчого судді. Колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що повернення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова скарги позивача є безпідставним. З огляду на зазначене, позивач вважав цю ухвалу завідомо неправосудною, оскільки в подальшому таку ухвалою Апеляційного суду Львівської області скасовано, а тому йому безпідставно відмолено у доступі до правосуддя, порушено право на справедливий суд. Моральну шкоду позивач оцінив у сумі 25 000,00 грн, оскільки наведене негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

У зв'язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь у відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 25 000,00 грн, що є меншою сумою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак