Провадження №22-ц/812/656/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участі представника позивача - Курченка М.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засідання цивільну справу №479/1127/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської Олени Віталіївни о 14 годині 37 хвилині у приміщенні цього суду 30 січня 2019 року, повний текст якого складений 08 лютого 2019 року, за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

19 жовтня 2018 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов обґрунтований тим, що її матері ОСОБА_3 належала земельна ділянка, площею 2,7623 га, яка розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. 01 січня 2007 р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 50 років. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після її смерті вказану земельну ділянку успадкувала позивач та 22 грудня 2015 року зареєструвала своє право власності.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється виплатити їй орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 2009 року по 2017 рік, позивач просила стягнути з відповідача орендну плату в сумі 16 309,64 грн. та розірвати договір оренди.

В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Курченко М.І. підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з'явився, у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що позивач не зверталася до підприємства із заявами про виплату орендної плати. В письмовій заяві вказував, що позивач звернулася до суду з пропуском позовної давності, тому просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність, справу просив розглянути справи без його участі.

Рішенням Кривоозерького районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 р. позов задоволений.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2, заборгованість по орендній платі за 2009 - 2017 роки згідно умов договору оренди землі від №64/Ск від 01 січня 2007 р., зареєстрованого у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 16 листопада 2009 р. за №87 в розмірі 16 309 грн. 64 коп.

Розірвано договір оренди землі від №64/Ск від 01 січня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 16 листопада 2009 р. №87.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких», на користь ОСОБА_2, РНОКПП:НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді в сумі 1409,60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що 01 січня 2007 р. між ОСОБА_3, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 50 років, який зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» 16 листопада 2009 р. за № 087.

Після смерті орендодавця спадщину прийняла позивач.

З моменту підписання договору земельна ділянка обробляється орендарем.

Всупереч вимог пунктів 9-11 договору оренди орендна плата позивачу не виплачувалась. Підтвердження виплати щорічної орендної плати на користь орендодавця ОСОБА_3 за весь період дії договору представником відповідача до суду не надано.

З моменту смерті орендодавця - 30 жовтня 2008 року та по день звернення із даним позовом до суду - 19 жовтня 2018 р. орендна плата відповідачем правонаступнику орендодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в грошовому виразі не виплачена.

При цьому суд вважав таким, що не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що за відсутності заяви орендодавця про вид орендної плати він не мав обов'язку сплачувати орендну плату, а так як позивач не звертався до орендаря за отриманням орендної плати, то відповідач був позбавлений можливості сплатити орендну плату.

Такі доводи є надуманими, не відповідають умовам договору. Будь-яких доказів того, що орендар протягом 2006-2017 року не мав можливості, в тому числі із застуванням процедури, передбаченої ст. 537 ЦК України, виконати обов'язок щодо виплати орендної плати через прострочення орендодавця, здійснював повідомлення позивача про строки та можливість отримання грошових коштів в рахунок орендної плати, але остання ухилялася від її тримання, відповідачем не надано.

Оскільки встановлено факт систематичної несплати відповідачем орендної плати, що на думку суду є істотним порушенням ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договору, суд вважав, що наявні передбачені законом підстави для припинення в силу ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договору оренди, шляхом його розірвання, а також для стягнення заборгованості із орендної плати у визначеному позивачем розмірі.

Відхиляючи доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд виходив з того, що право ОСОБА_2 на звернення до суду за захистом своїх прав в примусовому порядку у даних спірних правовідносинах виникло після оформлення своїх спадкових прав на права та обов'язки, які належали на день смерті ОСОБА_3 та відмови ТОВ «Агрофірма Корнацьких» виконати умови договору оренди землі №64/Ск, укладеного 01 січня 2007 р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», тому звернувшись з позовом 19 жовтня 2018 р. за захистом триваючого систематичного порушення своїх прав щодо отримання орендної плати за період з 2009 - 2017 роки та розірвання вказаного договору, позивач не пропустила строк позовної давності, через що відсутні підстави для відмови в позові з цих підстав.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказує, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, починаючи з моменту укладення договору, не звертався до відповідача за отриманням орендної плати, тому останній був позбавлений можливості виконати самостійно зобов'язання по виплаті орендної плати за договором, будь-яких доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про виплату орендної плати, а тому в розумінні положень 613 ЦК України позивач по справі, відмовляючись отримувати належну йому орендну плату, вважається кредитором, що прострочив виконання зобов'язання. Отже, позивач в порушення вимог умов Договору оренди землі не вчинив відповідні дії, точніше проявив бездіяльність щодо узгодження форми плати орендної плати, внаслідок чого створив «штучну» затримку виплати йому орендної плати, підміняючи у своїй позовній заяві на порушення відповідачем істотних умов договору. Крім того, вірним та законним застосуванням обчислення розміру орендної плати по даній справі було посилання на умови договору та на суму, що в ньому прописана, однак суд першої інстанції прийшов до іншого висновку.

Також суд невірно застосував положення закону щодо застосування строків позовної давності і помилково вважав, що позивач такий строк не пропустила, оскільки у позивача згідно ст. 1268 ІДК України виникло право на одержання орендної плати як спадкоємця ОСОБА_3 за укладеним останньою за життя договором оренди з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття ним спадщини, яке відбулося шляхом подачі ним заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Про наявність спадкового майна, в тому числі і переданих в оренду земельних ділянок, позивачу було відомо. З цього часу він мав право на реалізацію свого права шляхом звернення до відповідача з вимогою про виплату йому орендної плати. Проте з такою вимогою до відповідача позивач звернувся тільки в у 2018 року та до суду також у 2018 році.

З огляду на викладене, враховуючи положення закону, відповідач вважав, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв'язку із пропущенням строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду таким вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України.

За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 р. № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області площею 2,76 га належала на праві приватної власності ОСОБА_3

01 січня 2007 р. між ОСОБА_3, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,76 га, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на строк 50 років. Договір зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 листопада 2009 р. за № 87 (а.с.27-30).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. (а.с.42).

Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду від 01 жовтня 2015 р. у цивільній справі №479/1037/15-ц за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку площею 2,76 га, розташовану в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року (а.с.8-9).

Державна реєстрація права власності позивача на вказану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 проведена 22 грудня 2015 р., що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №51101172 від 28 грудня 2015 р. (а.с.10) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 26 листопада 2015 р. (а.с.12-14).

Пунктом 9 договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 881 грн. 30 коп. З метою захисту майнових інтересів Орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання Орендодавцем на ім'я Орендаря письмової заяви. Така заява подається Орендодавцем Орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року Сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п.9 цього Договору.

Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. Пунктом 11 встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Пунктом 12 договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції або послуг.

З моменту підписання договору земельна ділянка обробляється орендарем.

Підтвердження виплати щорічної орендної плати на користь орендодавця ОСОБА_3 та її правонаступників за весь період дії договору представником відповідача до суду не надано.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 4 ст. 32 Закону № 161- ХІV (в редакції, яка була чинною на час укладання Договору) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В пункті 40 Договору сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

В силу ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

За такого, набувши в порядку спадкування за законом, право власності на передану в оренду відповідачу за Договором земельну ділянку, ОСОБА_2 набула, відповідно, і усі права та обов'язки орендодавця за цим договором.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку (ч. 3 ст. 148-1 ЗК України).

Позивач, як вбачається із її заяви до ТОВ «Анрофірма Корнацьких» від 07 червня 2018 р. (а.с. 17, 18), зверталася до відповідача та повідомляла про набуття права власності на орендовану земельну ділянку, надсилала документи, на підтвердження набуття цього права та його державну реєстрацію та просила виплатити заборгованість по орендній платі за земельну ділянку, яка їй належить, але, не дивлячись на пред'явлені вимоги, відповідач існуючу заборгованість по орендній платі не виплатив.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що орендна плата позивачу не була виплачена, що підтверджується, зокрема, відповіддю директора ТОВ «Агрофірма Корнацьких» Кривоозерському районному суду Миколаївської області (а.с. 26), згідно із якою надані дані про сплату орендної плати за період з 2015 по 2017 роки відповідно до договору оренди землі, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а саме, що було нараховано, але не виплачено: за 2015 р. - 2 162 грн. 46 коп., за 2016 р. - 2 594 грн. 73 коп., за 2017 р. - 2 594 грн. 73 коп.

Згідно зі ст. 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права - це ст.792 ЦК України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12.

Суд, проаналізувавши наведені обставини, положення закону та правові висновки Верховного Суду України, надані сторонами докази, правильно встановив фактичні обставини справи, а саме, що внаслідок порушення умов договору орендарем - систематичної невиплати орендної плати, орендодавець - ОСОБА_3 не отримує орендну плату, на яку розраховувала та має право згідно з умовами договору, що, на думку суду, є істотним порушенням договору, а тому є підставою для розірвання договору оренди і колегія суддів погоджується з такими висновками суду та стягнення заборгованості із орендної плати.

Щодо висновків суду про стягнення орендної плати.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Встановивши наявність простроченого (невиконаного) орендарем зобов'язання щодо виплати орендної плати, суд вірно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості.

Однак з визначеним судом розміром заборгованості колегія суддів не погоджується.

У грудні 2018 р. представник відповідача подав до суду заяву про застосування позовної давності до заявлених ОСОБА_2 вимог про стягнення орендної плати (а.с. 37-39).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-154цс15.

Оскільки оренда плата є щорічним платежем та в силу домовленостей сторін договору оренди від 01 січня 2007 р. вноситься до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок орендної плати (п. 11), про порушене право на отримання орендної плати орендодавцю відомо 27 грудня відповідного року.

Із матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за 2009 - 2017 роки ОСОБА_2 звернулася лише 19 жовтня 2018 р., тобто з пропуском строку на звернення до суду за стягненням орендної плати за 2009 - 2014 роки, а тому аргументи про таке в апеляційній скарзі є правильними.

Відмовляючи у застосуванні строку позовної давності суд вважав, що право ОСОБА_2 на звернення до суду за захистом своїх прав в примусовому порядку у даних спірних правовідносинах виникло після оформлення своїх спадкових прав на права та обов'язки, які належали на день смерті ОСОБА_3 та відмови ТОВ «Агрофірма Корнацьких» виконати умови договору оренди землі №64/Ск, укладеного 01 січня 2007 р.

Такий висновок є помилковим і ґрунтується на невірному застосуванні норм права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки, як зазначено вище, законодавець пов'язує початок перебігу позовної давності саме з моментом, коли особа дізналася, або могла дізнатися, а в силу положень ч. 1 ст. 1220 ЦК України ч. 3 ст. 1223, ч. 5 ст. 1268 ЦК України ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2015 р. (а.с. 8-9), спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв чоловік останньої в силу ч. 3 ст. 1258 ЦК України, позивач спадщину після смерті матері не приймала, але прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, і саме з цього дня спірна земельна ділянка як спадкове майно належить позивачеві і з цього дня вона могла довідатися про порушення прав щодо отримання орендної плати. Зволікання позивачки з оформленням спадкових прав не може бути підставою для незастосування до даних правовідносин загальних строків позовної давності.

Таким чином, в межах строків позовної давності на користь позивачки підлягає стягненню орендна плата за 2015 - 2017 роки.

Щодо розмірів орендної плати, які підлягають стягненню з відповідача.

Ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що розмір орендної плати становить фіксовану грошову суму у розмірі 881 грн. 30 коп., яка згідно п. 13 може переглядатися виключно за взаємної згоди сторін за наявності зазначених в цьому пункті підстав, але не частіше ніж один раз на рік.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 здійснила розрахунок заборгованості із орендної плати, виходячи із 3% на рік від середньої вартості земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно інформації, наданої Відділом держгеокадастру у Кривоозерському районі Миколаївської області 08 червня 2018 р. (а.с. 15) і з таким розрахунком погодився суд.

Між тим, доказів того, що сторонами договору оренди землі був узгоджений такий розмір орендної плати на наступні роки шляхом внесення змін до договору оренди землі чи укладенням додаткової угоди до оренди землі, матеріали справи не містять.

Однак, згідно відповіді відповідача суду (а.с. 26) було нараховано, але не виплачено орендну плату за договором оренди землі, укладеним з ОСОБА_3: за 2015 - 2 162 грн. 46 коп., за 2016 р. - 2 594 грн. 73 коп.,за 2017 р. - 2 594 грн. 73 коп.

Таке свідчить про визнання відповідачем заборгованості у загальному розмірі 7 351 грн. 92 коп. і відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України такий розмір заборгованості не підлягає доказуванню і може бути стягнутий на користь позивача.

Оскільки рішення суду в частині стягнення заборгованості з орендної плати постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, воно підлягає зміні в цій частині в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. Для скасування рішення в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди колегія суддів не вбачає підстав.

Колегія суддів з урахуванням встановлених по справі обставин відхиляє аргументи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у систематичному порушенні зобов'язань з виплати орендної плати.

В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено і таке не спростовано відповідачем, що останній не виплачував позивачеві орендну плату протягом 2015-2017 років, а тому вважається таким, що прострочив.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частини 1, 2 ст. 613 ЦК України).

Відповідачем не надано доказів того, що орендодавець ОСОБА_3, а після її смерті її правонаступники відмовлялися від прийняття орендної плати або іншим чином перешкоджав орендарю провести її оплату. Також відсутні докази щодо намагання відповідача провести таку оплату, зокрема внесенням боргу в депозит нотаріуса (ст. 537 ЦК України).

Посилання відповідача на те, що орендодавець не зверталася до орендаря за отриманням орендної плати як обґрунтування безпідставності позовних вимог суперечать викладеним вище вимогам закону та умовам договору оренди.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати змінено, відповідно слід змінити і рішення суду щодо розподілу судових витрат, а також компенсувати відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог скарги.

Так, позивачем було сплачено в суд першої інстанції 704 грн. 80 коп. за вирішення позовних вимог про стягнення орендної плати та 704 грн. 80 коп. - за вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача 704 грн. 80 коп. +(704,80х7 351,92:16309,64)=1022 грн. 50 коп. за вирішення спору в суді першої інстанції.

У зв'язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги відповідачу також необхідно компенсувати відповідну частину судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, що становить 476 грн. 56 коп. (1057,2х(16309,64-7 351,92):16309,64 ).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року змінити в частині стягнення заборгованості з орендної плати та розподілу судових витрат.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» , на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає по АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, 7 351 (сім тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 92 коп. заборгованості з орендної платі за 2015 - 2017 роки за договором оренди землі від №64/Ск від 01 січня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», який зареєстрований 16 листопада 2009 року у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» за №87.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», , на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, 1 022 (тисячу двадцять дві) грн. 50 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає по АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, 7 351, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» код ЄДРПОУ 6 грн. 56 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 24 квітня 2019 року