Справа №740/251/19
Провадження №2/751/610/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

без участі позивача і його представника, відповідача,

ОСОБА_4 виклад позиції позивача і заперечень відповідача.

ОСОБА_2, від імені і за дорученням якого діє адвокат ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 585936 гривень основного боргу за договором позики від 24.04.2013 року і 100792,26 гривень трьох відсотків річних, 6867,28 гривень судового збору на підставі ст.ст.23, 625, 1049, 1050 ЦК України. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 168896 гривень, що на дату підписання договору становило 20800 доларів США. Вказує, що відповідно до п.2.2 договору позики строк повернення грошей 24.06.2013 року, але до цього часу відповідач кошти не повернув. Посилається, що відповідно до п.3.1 договору позики вправі пред»явити договір до стягнення, він є дійсним до моменту остаточно виконання. Вважає, що стягненню підлягає сума основного боргу та 3 % річних. Підстави позову - ст.ст.23, 625, 1049, 1050 ЦК України.

До закриття підготовчого провадження ОСОБА_2, від імені і за дорученням якого діє адвокат ОСОБА_5 подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.58-59) стягнення з ОСОБА_6 на його користь 483982 гривень основного боргу за договором позики, 15712,83 гривень трьох відсотків річних, оскільки 10.01.2018 року відповідач передав позивачу 3000 доларів США в якості повернення позики, а отже сума боргу дорівнює 17800 доларів США.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.30-31) - позовні вимоги не визнає в повному обсягу і посилається, що в п.2.1 вказано, що ОСОБА_3 зобов»язувався на примірнику позичальника власноруч зробити відмітку про отримання грошей, що і зробив, але коли 24.06.2013 року повернув всі гроші позивачу, то згідно п.2.2 договору позивач зробив відмітку на примірнику договору відповідача, яка не збереглась. Вважає, що строк позовної давності сплинув 24.06.2016 року, а отже при зверненні ОСОБА_2 до суду пропущений, а тому заявляє про його застосування і відмову в задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Позивач ОСОБА_2, від імені і за дорученням якого діє адвокат ОСОБА_5 подав відповідь на відзив (а.с.50-51) в якому вважає заперечення відповідача необґрунтованими, оскільки грошові кошти на повернення позики на його банківський рахунок не зараховувались. Вказує, що 10.01.2018 року на території ТОВ фірма «Лакс», власником і керівником якого є позивач і яке розташоване в с.Ніжинське, вулиця Ніжинський шлях, 13А, коли ОСОБА_3 прибув для отримання товару (лікарських засобів) як перевізник, то повернув позику у сумі 3000 доларів США. Зазначає, що в цей же день позивач прийняв пропозицію відповідача про зміну строку повернення позики до 31.03.2018 року, про що склав письмове повідомлення. Вважає, що часткове повернення позики у січні 2018 року та зміна строку повернення позики до 31.03.2018 року підтверджує переривання строку позовної давності, а отже позов подано без його пропуску.

Відповідач ОСОБА_3 подав заперечення (а.с.68), в яких вказав про невизнання зменшених позовних вимог та наполягав, на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності. Вказав, що позичені кошти в сумі 168896 гривень повернув вчасно, в умовах договору не вказано, що мав сплатити на банківський рахунок. Повернення 3000 доларів США 10.01.2018 року заперечує, оскільки в розписці відсутній його підпис, вона суперечить п.2.2. договору позики, не погоджується і з розрахунком боргу, з «повідомленням про прийняття пропозиції від 10.01.2018 року «Про зміну строку повернення позики», оскільки його не підписував і згоди на це не надавав.

ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28.02.2018 року провадження у даній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с.22).

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15.04.2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду (а.с.74).

15.04.2019 року ОСОБА_2, в інтересах і за дорученням якого діє адвокат ОСОБА_5 звернувся із заявою про забезпечення позову (а.с.78-79).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.04.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, в інтересах і за дорученням якого діє адвокат ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовлено повністю (а.с.83-84).

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі, підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з»явився, в запереченнях вказав про розгляд справи без його участі (а.с.70 на звороті).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом; зміст спірних правовідносин; норми права застосовані судом та мотиви їх застосування; норми права на які посилались сторони, які суд не застосовував та мотиви їх незастосування.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

24.04.2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в місті Ніжині уклали договір позики за умовами якого позивач передав у власність відповідача 168896 гривень, що за середньозваженим курсом на міжбанківському ринку, що становить 8 гривень 12 копійок за 1 долар США, є еквівалент суми 20800 доларів США, а відповідач зобовязався їх повернути 24 червня 2013 року, що підтверджується договором позики (а.с.4-5).

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Докази на підтвердження повернення позики відповідач суду не надав. При цьому його посилання у відзиві на її повернення 24.06.2013 року, про що позивач, начебто, зробив відмітку на примірнику договору відповідача (а.с.30-31), який не зберігся, суд оцінює критично, оскільки відповідно до ч.2 п.2.2. договору (а.с.4) сторони встановили порядок засвідчення повернення суми позики.

Посилання позивача у відповіді на відзив (а.с.50-51), що грошові кошти на повернення позики мали перераховуватись відповідачем на його банківський рахунок, суд не приймає до уваги, оскільки п.п.2.3., 2.5. договору позики (а.с.4) визначено, що повернення боргу має бути здійснено за місцем проживання позикодавця і позика повертається позикодавцю готівкою.

Статтями 256 і 257 ЦК України визначено поняття позовної давності і її тривалість у три роки.

Посилання відповідача на застосування річного строку позовної давності до вимог про стягнення 3% річних (а.с.31), суд не приймає до уваги, оскільки зобов»язання сплатити три проценти річних від простроченої суми не є видом забезпечення виконання зобов»язання (неустойкою) в розумінні глави 49 ЦК України.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем до винесення рішення було заявлено про застосування позовної давності (а.с.30-31, 68).

Згідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк звернення з даним позовом (позовної давності) збіг 25 червня 2016 року, тобто звернувшись з даним позовом 15.01.2019 року ОСОБА_2 пропустив зазначений строк, клопотання про його поновлення не заявляв, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити саме з цієї підстави.

Стаття 264 ЦК України визначає підстави переривання строку позовної давності.

Посилання позивача у відповіді на відзив про повернення 10.01.2018 року ОСОБА_3 на території ТОВ фірма «Лакс» позики у сумі 3000 доларів США (а.с.60) та прийняття пропозиції про зміну строку повернення позики до 31.03.2018 року, про що склав письмове повідомлення (а.с.57), як підставу переривання строку позовної давності (а.с.50-51), суд до уваги не приймає, оскільки зазначене мало місце вже після спливу строку позовної давності, а сторони врегулювали в договорі позики дату та умови повернення коштів і перебіг позовної давності почався саме від дати визначеної в договорі позики 24.06.2013 року.

Суд враховує, що у даних зобов»язальних відносинах суб»єктивним правом ОСОБА_2 є право одержати від ОСОБА_3 виконання його обов»язку з повернення коштів. За спливом позовної давності в цих відносинах ОСОБА_2 втратив можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов»язку. ОСОБА_3 зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування ОСОБА_7 судового примусу для виконання обов»язку по поверненню коштів.

Дослідивши і проаналізувавши надані докази в їх сукупності з правовими нормами, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.76-89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити повністю.

Учасник справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до або через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.04.2019 року.

Головуючий - суддя Л. Б. Філатова