Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 369/5085/16-ц

провадження № 61-28887св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: виконавчий комітет Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: ОСОБА_7, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_8, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року у складі судді Усатова Д. Д. та постанову апеляційного суду Київської області від 02 травня 2018 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Верланова С. М., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 5/4 від 30 жовтня 2013 року щодо видачі ОСОБА_4 ордера на вселення в квартиру АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 178 від 19 березня 2014 року;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 19 березня 2014 року серії НОМЕР_1, видане на підставі розпорядження органу приватизації Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 178 від 19 березня 2014 року;

- визнати незаконною відмову ОСОБА_4 надати згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 06 липня 1991 року по 25 червня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_7

07 листопада 2002 року ОСОБА_4 на підставі рішення Крюківщинської сільської ради № 46 від 25 жовтня 2002 року видано ордер № 00031 на квартиру АДРЕСА_1, в якій вони проживали разом, однак, в установленому порядку не зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі.

У травні 2009 року вона разом з ОСОБА_4 звернулася до Крюківщинської сільської ради із заявою про видачу повторного ордера на спірну квартиру.

12 червня 2009 року ОСОБА_4 отримав дублікат ордера на квартиру АДРЕСА_1, проте ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не були зареєстровані у ній.

У спірній квартирі крім ОСОБА_4 зареєстрована його нова сім'я: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які здійснили приватизацію і квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Оскільки на момент приватизації у березні 2014 року у квартирі проживав неповнолітній ОСОБА_7, інтереси якого не були враховані, а у ордері на житло був визначений вичерпний перелік осіб, які мали право на участь у її приватизації, вона відбулася з порушенням чинного законодавства та ігноруванням прав інших членів сім'ї.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Київської області від 02 травня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з пропуску позивачем позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 02 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано положення статті 261 ЦК України щодо визначення початку перебігу позовної давності.

У 2002 році виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї з двох осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, проте в подальшому у 2013 році видано новий ордер на інший склад сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, проте ОСОБА_5 та її дочка ОСОБА_9 не перебували на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, а тому отримали у власність квартиру з порушенням встановленої процедури.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення не відповідають.

Суди встановили, що 07 листопада 2002 року на підставі рішення Крюківщинської сільської ради № 46 від 25 жовтня 2002 року ОСОБА_4 видано ордер № 00031 на квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї з двох осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У травні 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Крюківщинської сільської ради зі спільною заявою про видачу повторного ордеру на спірну квартиру, обґрунтовуючи її тим, що не мали можливість зареєструвати своє місце проживання у квартирі у зв'язку з довгостроковими відрядженнями ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради від 01 червня 2009 року №22/13/1 надано дозвіл на видачу дубліката ордера на спірну квартиру із складом сім'ї відповідно до ордеру №00031 від 07 листопада 2002 року: ОСОБА_4, дружина - ОСОБА_3

12 червня 2009 року ОСОБА_4 отримав ордер на жиле приміщення № 000370 на склад сім'ї із двох осіб: він та дружина ОСОБА_3

25 червня 2009 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 05 липня 2013 року.

Відповідно до листа Києво - Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України у Київської області від 09 березня 2016 року № 2873, з 20 грудня 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в подальшому приватизували вказану квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з пропуску позивачем позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів з огляду на наступне.

Встановлено, що у грудні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про застосування строку позовної давності, в обгрунтування якої заявляв, що позивач була обізнана про наявність підстав для її вселення та реєстрації у спірній квартирі з 25 жовтня 2002 року, тому нею пропущено трирічний строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У разі, якщо позивач заявив декілька позовних вимог, то питання застосування позовної давності, початку її перебігу та спливу має вирішуватися щодо кожної позовної вимоги окремо.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-172цс18.

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у червні 2016 року та просила, зокрема: - визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 5/4 від 30 жовтня 2013 року щодо видачі ордера на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4; - визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 178 від 19 березня 2014 року; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 19 березня 2014 року серії НОМЕР_1, видане на підставі розпорядження органу приватизації Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 178 від 19 березня 2014 року.

Таким чином, ОСОБА_3 не пропущено трирічну позовну давність щодо цих позовних вимог, на що суди попередніх інстанцій уваги не звернули.

Виходячи зі змісту статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-381цс18.

Проте, в судових рішеннях у справі, яка переглядається, судами не наведено будь-яких висновків щодо наявності або відсутності порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивача, без яких дійти висновків про наявність чи відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності неможливо.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд ухвалити власне рішення, ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для повного, всебічного, об'єктивного дослідження та встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 02 травня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат