КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1826/2019
справа №369/3754/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Волочка Я.В. 29 травня 2018 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

В квітні 2018 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 16543,82 грн. грн. заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 21 червня 2014 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої останній погодився, що ця заява разом із Пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із цим договором позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який може змінюватися за рішення банку. Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав 15000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник померла. ЇЇ спадкоємцем є ОСОБА_2, який на час смерті позичальника проживав з нею та вважається таким, що прийняв спадщину.

У зв"язку із невиконанням позичальником своїх зобов"язань станом на дату його смерті заборгованість складає 16543,82 грн., що складається з:

- 1183,02 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 15360,80 грн. заборгованості по пені.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається необґрунтованість висновків суду про недоведеність факту прийняття спадщини відповідачем. Вказує на наявність у справі копій паспортів, які підтверджують реєстрацію місця проживання цих осіб за однією адресою.

В судовому засіданні представник позивача Штронда А.М. доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт реєстрації місця проживання спадкодавця та відповідача за однією адресою не свідчить про прийняття спадщини останнім, а відтак відсутні підстави вважати його належним відповідачем.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що 21 червня 2014 року ОСОБА_3 у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом із Пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, заповнила інформацію про персональні та контактні дані, а також поставила свій підпис у графі "ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім"я". Зазначена графа передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток (платіжна, дебетова, пенсійна тощо), а також суму бажаного кредитного ліміту. Проте ці графи залишені не заповненими.

Доказом, який підтверджує наявність заборгованості, банк зазначає Розрахунок заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадщиною є сукупність прав, які належали спадкодавцю за час життя та вони є такими, що можуть бути передані спадкоємцям.

Стаття 1282 ЦК України встановлює, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Колегія суддів погоджується з доводами банку, що в силу ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї згідно із ст.1273 цього Кодексу.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.ч. 3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так, згідно з ч.3 ст.4 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину").

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Водночас, законодавство пов"язує відповідальність спадкоємців перед кредитором не тільки лише із самим фактом прийняття спадщини, але і визначає, що такі вимоги мають бути за рахунок вартості майна, одержаного у спадщину.

Отже, якщо відповідно до закону спадкоємець не успадкував майно, яке має певну матеріальну цінність, є обороноздатним та за його рахунок можливо задовольнити вимоги кредитора, то до такого спадкоємця кредитор не вправі пред"являти вимоги.

З даних листа Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області №1414/02-14 від 20 червня 2017 року на ім"я АТ КБ "ПРИВАТБАНК" убачається, що цим нотаріальним органом після смерті позичальника заведена спадкова №565/2016, проте інформації про склад спадкоємців та про спадкове майно цей лист не містить.

З наданої на запит Київського апеляційного суду спадкової справи №565/2016 убачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_1). Матеріали спадкової справи не містять відомостей про видачу заявникам свідоцтв про праву на спадщину, про майно, яке увійшло до складу спадщини та про те, в якій частці спадщина буде належати кожному із спадкоємців.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не витребував з нотаріальної контори матеріалів спадкової справи, не звернув уваги на те, що згідно із ст.8 Закону України "Про нотаріат" встановлені обмеження у праві доступу до матеріалів нотаріальних справ, що призвело до нез"ясуванння питання про склад осіб, які мають відповідати за позовом, та мало наслідком ухвалення у справі рішення, яке не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що відповідно до даних спадкової справи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись двоє осіб, проте ОСОБА_5 до участі у справі залучена не була, що свідчить про не визначення належного суб"єктного складу осіб, які мають відповідати у цих правовідносинах, відтак рішення суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено із вказаних підстав.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова