ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/4833/18

Провадження № 22-ц/818/1409/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.,

суддів Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач:

ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу №638/4833/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року, ухвалене суддею Ольховським Є.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 05 серпня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір , відповідно якого банк видав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 8880,83 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав вчасно та в повному обсязі, відповідач в порушення умов договору зобовязання не виконує, у звязку з чим за ним станом на 16 березня 2018 року рахується заборгованість у розмірі 30440,66 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № HA0HFJ17631904 від 05 серпня 2013 року у розмірі 30440,66 грн., яка складається :

8880,83 грн. заборгованість за кредитом;

6,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

19627,80 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

500грн. штраф (фіксована частина);

1425,75 грн. - штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 1762,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що він не має боргових зобовязань перед позивачем , не підписував кредитний договір. Позивачем не надано суду жодних доказів заборгованості. Просить суд застосувати строки позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 20812,86 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

В іншій частині позовних вимог-відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу , в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним зясуванням обставин , що мають значення для справи; порушенням вимог матеріального та процесуального права. Позовні вимоги банку не підлягають задоволенню у звязку із пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 05 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HA0HFJ17631904, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8880,83 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 квітня 2015 року, з періодом сплати щомісячного платежу з 21 по 25 число кожного місяця у розмірі 444,51 грн.

Відповідно до заяви позичальника від 05 серпня 2013 року ОСОБА_1 підтвердив те , що ознайомився та згоден із Умовами та Тарифами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» , «Стандарт») , які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом підтверджує факт надання йому інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк». Згоден, що ця заява разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»)», Тарифами складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк виконав свої зобовязання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором кредиту виконував не належним чином , у звязку чим станом на 16 березня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 30440,66 грн., яка складається з: 8880,83 грн. заборгованість за кредитом; 6,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19627,80 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500грн. штраф (фіксована частина); 1425,75 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до положень ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобовязання. Зобовязання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку , суд першої інстанції вважав, що строк на звернення до суду Банком не пропущено . Погодитись з таким висновком колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності (а.с.54-55).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15.

Пунктом 1.7.3.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) установлено позовну давність тривалістю в пятдесят років.

Всупереч вимогам ст.259 ЦК України договору про збільшення позовної давності сторонами не укладено; будь-якого письмового доказу, в якому зазначено про збільшення строку позовної давності та містяться підписи уповноваженого представника Банку та ОСОБА_1- Банком не надано.

У заяві позичальника від 15 серпня 2013 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Таким чином, на спірні правовідносини розповсюджується загальний строк позовної давності у три роки.

Відповідно до вимог п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Кредитний договір укладений 05 серпня 2013 року ; строк кредиту 20 місяців до 04 квітня 2015 року включно.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти у сумі 444,51 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Відповідачем виплати по кредиту не проводились.

З позовом до суду Банк звернувся 13 квітня 2018 року (а.с.1), тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1, п.2 ч.2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368,369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення .

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»( місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, ) на користь ОСОБА_1(місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три)грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_2