Справа № 357/1015/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що останній взяв у нього в борг 300 (триста) доларів США, які зобовязався повернути до 30 вересня 2017 року про що написав розписку. Оскільки ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобовязання з повернення суми боргу, позивач просив суд стягнути з нього борг у сумі 8 451,81 грн. з розрахунку 28,1727 грн. за 1 долар США.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що гроші в боргу від ОСОБА_1 він не брав, розписки про отримання коштів не писав.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на обставини, які є аналогічними наведеним у позовній заяві.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог стверджуючи, що гроші в борг у ОСОБА_1 він не брав, розписок не писав, тому у нього відсутній обовязок з повернення грошових коштів.

Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 26.04.2017 року отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 300 доларів США, які зобовязався повернути до 30 вересня 2017 року, що підтверджується оригіналом розписки.

В обумовлений договором строк ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 300 доларів ОСОБА_1 не повернув.

Відповідач стверджує, що грошові кошти у ОСОБА_1 в борг він не брав, розписку не писав і не підписував, тому не повинен повертати зазначені кошти позивачу.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний висновок підтриманий ВСУ і у постанові від 13.12.2017р. (справа №309/3458/14-ц).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобовязань з повернення отриманих у позику грошових коштів, а лише заперечував сам факт підписання оригіналу розписки.

За змістом п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні суд розяснив відповідачу ОСОБА_2 право заявити клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи з метою визначення питання чи виконаний підпис на розписці ОСОБА_2, на що останній відповів відмовою, оскільки вважає, що саме на позивача покладено обовязок доказування у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог надав суду оригінал розписки, написаної відповідачем ОСОБА_2 власноруч, чим довів факт виникнення між сторонами договірних зобовязань позики, за якими, у ОСОБА_2 виник обовязок повернути ОСОБА_1 300,00 доларів США в строк до 30.09.2017 року, чого останнім зроблено не було, тому вказані грошові кошти необхідно стягнути з відповідача.

При цьому, суд враховує, що стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом (ВСУ у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р.).

Станом на 23.04.2019 року НБУ встановлено курс 1 (одного) долара США у розмірі 26,775 грн.. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 8 032,50 грн. ( що еквівалентно 300,00 доларів США).

Оскільки позивач просив суд стягнути з відповідача 8 451,81 грн., то позов підлягає задоволенню частково, враховуючи різницю курсу валют на дату ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 133, 141, 259-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 іпн 4 на користь ОСОБА_1 іпн НОМЕР_1 борг за договором позики в сумі 8 032, 50 грн / вісім тисяч тридцять дві грн 50 коп/ та 768, 40 грн судових витрат, всього 8 800,90 грн / вісім тисяч вісімсот грн 90 коп/

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 26.04.2019 р.

СуддяОСОБА_3