Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2019 Справа №607/11880/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого: Братасюка В.М.,

за участю секретаря: Созанської Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 150225,96грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 11 листопада 2016 року на автодорозі «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка» 153км.+250км., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Рено Сандеро» номерний знак НОМЕР_1 у темну пору доби та в умовах не достатньої видимості під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахувала дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та при виникненні небезпеки для руху не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, що призвело до ДТП із стоячим автомобілем НОМЕР_2.Вказана дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль НОМЕР_3,сталася з вини ОСОБА_2 Враховуючи, що вину останньої було встановлено постановою Тернопільського міськрайонного суду лише 20.09.2017року, яку залишено без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області 20.11.2017року, то до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (товариства де була застрахована цивільна відповідальність винної у ДТП особи) він звернувся із заявою про настання страхового випадку, з метою відшкодування завданої йому матеріальної шкоди 21.11.2017року, проте, у відшкодуванні такої шкоди йому було відмовлено, мотивуючи тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 11.11.2016p., а письмова заява датована 21.11.2017р., тому відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування. Не погоджуючись із вказаною відмовою, просить стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» страхове відшкодування, так як вважає, що сам факт порушення особою, яка має право на отримання відшкодування, визначеного законом строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності поважних причин пропуску такого строку, не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» в судове засідання не зявився, подано відзив на позов, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Як вбачається з постанови Тернопільського міськрайонного суду лише 20.09.2017року, ОСОБА_2 11 листопада 2016 року на автодорозі «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка» 153км.+250км., керуючи транспортним засобом марки «Рено Сандеро» номерний знак НОМЕР_1 у темну пору доби та в умовах не достатньої видимості під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахувала дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та при виникненні небезпеки для руху не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, що призвело до ДТП із стоячим автомобілем НОМЕР_2. При ДТП автомобілі отримали механічна пошкодження із матеріалами збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11.11.2016р. серії АП1 №054353 та провадження в адміністративній справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу.

20.11.2017року постановою Апеляційного суду Тернопільської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду 20.09.2017року, залишено без змін.

Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього буди неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, факт вчинення ДТП, з вини ОСОБА_2 та виникнення цивільно-правових наслідків підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду від 20.09.2017року, яку залишено без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області 20.11.2017року.

Приписами ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

21.11.2017року ОСОБА_3 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (товариства де була застрахована цивільна відповідальність винної у ДТП особи) із заявою про настання страхового випадку, з метою відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, проте, у відшкодуванні такої шкоди йому було відмовлено, мотивуючи тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 11.11.2016p., а письмова заява надійшла лише 21.11.2017р., тому відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування.

В силу вимог ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до Рахунку-фактури №041/2017року від 28.11.2017року наданого ФОП ОСОБА_4 вартість ремонтних робіт, фарбування, запасних частин автомобіля НОМЕР_2, становить 150225,96грн.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно вимог ст.6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Поряд з цим, обов'язок страховика по виплаті страхового відшкодування не є безмежним, і згаданий вище Закон, покладаючи цей обов'язок на відповідача, одночасно наділяє його правом переконатись та перевірити, чи подія відноситься до страхового випадку, і такому праву страховика, виходячи з вимог ст. 33-1 Закону, кореспондується обов'язок учасників ДТП сприяти в проведенні розслідування.

Кваліфікуючою ознакою страхового випадку, як події, яка породжує обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування, виходячи зі змісту ст. 6 Закону, є цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, яка може виникати виключно за наявності вини такої особи у настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

13.03.2018 року Приватним акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа страхування» надіслано ОСОБА_1 листа, яким повідомлено, що його заява від 21.11.2017року про виплату страхового відшкодування розглянута, правові підстави для виплати страхового відшкодування відсутні, оскільки випадок, який мав ознаки страхового стався 11.11.2016року, а заява про настання випадку датована 21.11.2017року, що в свою чергу перевищує строк подання такої заяви.

Як на підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування, відповідач посилається на п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, підставою для відмови є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причинпро настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, судом встановлено, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу є безпідставною, оскільки Тернопільським міськрайонним судом здійснювався розгляд справи відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП і лише після встановлення її вини, ОСОБА_1 міг звернутися до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а враховуючи, що постанова суду винесена лише 20.09.2017року та після розгляду в апеляційній інстанції, залишена без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області 20.11.2017року, то присічний річний строк з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, впродовж якого ОСОБА_1 мав би подати заяву, минув. Таким чином, у ОСОБА_1 існували об'єктивні та поважні причини, через які він не міг звернутись до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування протягом законодавчо визначених строків. Також суд зауважує, що позивач документально підтвердив викладені вище обставини, тому про поважність причин відповідач не міг бути не обізнаний, натомість відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування мотивуючи лише тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 11.11.2016p., а письмова заява датована 21.11.2017року, що в свою чергу перевищує строк подання такої заяви.

Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» в розмірі 150225,96грн. підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1503грн. судового збору сплаченого ним при зверненні із позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 979,990, 991, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь ОСОБА_1 150225,96 гривень страхового відшкодування та 1503 гривень судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1, м. Тернопіль вул. Бурдуляка,12.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа страхування», м. Київ вул.Рибальська, 22 .

Головуючий суддяОСОБА_5