Справа № 447/150/18 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/1376/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

23 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,-

в с т а н о в и в:

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржила позивач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу на неї 02 квітня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне провадження виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя 16.01.2018 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 08.02.2018 року подавала до суду заяву на виконання ухвали від 22.01.2018 року (а.с. 6).

З наведеного вбачається те, що позивач ОСОБА_2 була обізнана про існування справи в суді, проте, не скористалася своїми процесуальними правами на подання апеляційної скарги в строк, визначений чинним на той час законодавством.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж одного року з дня складення оскаржуваної ухвали, у матеріалах справи відсутні передбачені ч. 2 ст. 358 ЦПК України підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки позивач ОСОБА_2 була обізнана про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи та відсутні докази виникнення обставин непереборної сили, те щопозивач тривалий час не цікавивилася розглядом справи, хоча мала таку можливість, зокрема довідатися про постановлені у справі ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень, вважаю, що у відкритті апеляційного провадженняу справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року слід відмовити.

Крім цього, слід зазначити, що вказаний висновок відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а саме п.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Також, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_4 проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Вказане не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду першої інстанції, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення такої заяви.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 23.04.2019 року.

Суддя Я.А. Левик