Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 428/3392/14-ц

провадження № 61-28480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В, Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_5 на окрему ухвалу апеляційного суду Луганської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Авалян Н. М., Стахової Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник - ОСОБА_6,

відповідач- ОСОБА_4,

представник - ОСОБА_7,

особа, яка звернулась з касаційною скаргою - суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Олійник Вікторія Миколаївна

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 442 000 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовам договору позики, укладеного 27 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_4, останній отримав від позивача у борг 442 000 грн, які зобов'язався повернути у строк до 31 травня 2011 року, про що власноручно написав розписку. Проте, лише у вересні 2011 року повернув частину суми позики в розмірі 15 000 грн. Позивач неодноразово звертався в усній формі до відповідача з вимогою повернути борг, проте останній відмовляється виконати своє зобов'язання за договором позики, пояснюючи відсутністю грошових коштів.

3. Посилаючись на невиконання відповідачем узятих за договором позики зобов'язань щодо повернення коштів, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Повторним заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 27 квітня 2011 року у розмірі 442 000 грн, та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

5. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у строк, обумовлений укладеним між сторонами договором позики від 27 квітня 2011 року, відповідач позику не повернув, отже не виконав взяті на себе зобов'язання у відповідності до вимог 526 ЦК України, чим порушені права позивача, тому є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

6. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 12 липня 2017 року рішення суду першої змінено.

Зменшено стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 27 квітня 2011 року з 442 000 грн до 427 000 грн та суму судового збору з 3 654 грн до 3 507,84 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі

146,16 грн.

7. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено договір позики, відповідач свої зобов'язання не виконав, в зазначені строки грошові кошти не повернув, тому відповідно до чинного законодавства заборгованість за борговими розписками підлягає стягненню в судовому порядку.

8. Проте, апеляційний суд не погодився з визначеним місцевим судом розміром суми боргу за договором позики від 27 квітня 2011 року, оскільки встановив, що відповідач ОСОБА_4 повернув позивачу ОСОБА_3 частину боргу у сумі 15 000 грн, тому суд першої інстанції помилкового стягнув всю суму позики, обумовлену в розписці.

9. Окремою ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12 липня 2017 року доведено до відома голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області допущені порушення при розгляді цієї справи.

10. Окрема ухвала апеляційного суду мотивована тим, що окремою ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області

від 16 вересня 2014 року до розгляду справи по суті, визнано поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом, що не передбачено діючим законодавством.

11. Апеляційний суд також указав, що строк позовної давності за заявленою позивачем вимогою не пропущений.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати окрему ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд не позбавлений права окремо від рішення вирішити питання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, оскільки жодний нормативний акт не регламентує дій суду в разі заявлення стороною у справі такого клопотання до ухвалення судом рішення.

14. Касаційна скарга також містить посилання на те, що окрема ухвала апеляційного суду не відповідає загальним вимогам до ухвал апеляційного суду, передбаченим частиною першою статті 315 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої окремої ухвали, а саме, у вступній частині не зазначено місця постановлення, відсутня описова частина, не зазначено які саме норми процесуального права було порушено.

Доводи інших учасників справи

15. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5 справу витребувано з суду першої інстанції.

17. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

18. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20. У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

21. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

22. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

23. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

24. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

25. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

26. Відповідно до частини першої статті 211 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

27. Статтею 320 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали, встановлено, що апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

28. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є: виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Окрема ухвала може бути постановлена тільки на підставі матеріалів, досліджених у суді, та має містити вказівку на дійсні причини й умови, які сприяли порушенню саме матеріального або процесуального закону, та які саме права громадян порушено. За наявності цих двох правових підстав у сукупності, суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

29. Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу та реагування на виявлені під час судового розгляду порушення законності, постановлення окремої ухвали спрямовано на усунення причини та умови, що цьому сприяли.

30. З обставин справи слідує, що підставою для постановлення апеляційним судом окремої стало постановлення 16 вересня 2014 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області ухвали про визнання поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

31. У статті 214 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали, визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.

32. Пунктом 2 частини першої наведеної статті у відповідній редакції встановлено обов'язок суду вирішити чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

33. Тобто, питання щодо позовної давності вирішується судом безпосередньо під час ухвалення у справі рішення по суті позовних вимог.

34. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що постановлення самостійної ухвали про визнання поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразились у порушенні процедури вирішення питання щодо строку позовної давності.

35. Висновок апеляційного суду про те, що строк позовної давності не пропущено, суд касаційної інстанції також вважає правильним та погоджується з мотивами, наведеними судом апеляційної інстанції в оскарженій окремій ухвалі.

36. Доводи касаційної скарги на законність оскаржуваного судового рішення апеляційного суду не впливають та спростовуються вищевказаними встановленими апеляційним судом обставинами.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГ

37. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

38. Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

2. Окрему ухвалу апеляційного суду Луганської області від 12 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В. В.Пророк

В. М.Сімоненко

І. М.Фаловська