ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 392/716/16-ц

провадження № 22-ц/4809/773/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4;

відповідачі Миролюбівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18;

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, ОСОБА_19;

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2019 року за участю судді Березія Ю.А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Кіровської сільської ради, в якому просив визнати за ним переважне право оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (пасовища) для сінокосіння та випасання худоби загальною площею 34,64 га, які розташовані на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, за площею і конфігурацією земель відповідно до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на підставі розпоряджень Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 123-р від 21 лютого 2012 року та № 253-р від 3 квітня 2012 року. А також визнати незаконним і скасувати рішення Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області № 195 від 11 червня 2015 року.

У листопаді 2016 року позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати недійсним та скасувати рішення Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області № 195 від 11 червня 2015 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих земельних ділянок у власність ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_14

У липні та вересні 2017 року позивач доповнив позовні вимоги, просив визнати недійсним та скасувати: - рішення Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області № 217 від 22 жовтня 2015 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_17, ОСОБА_16 та рішення цієї ж ради №213 від 18 вересня 2015 року (а.с. 40,81, том 4).

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до поданих ним заяв, розпорядник земель Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області видала вищезазначені розпорядження щодо передачі позивачеві в оренду земельні ділянки загальною площею 34,64 га, які розташовані на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

На підставі цих розпоряджень в липні 2012 року він уклав договір з проектною організацією щодо виконання робіт із землеустрою, було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду загальною прощею 34,64 га і надано на погодження до Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області ще у 2012 році. Розроблені проекти землеустрою сільською радою не були ні погоджені ні відхилені.

В 2013 році на підставі затвердженого проекту розмежування державної і комунальної власності Кіровська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області набула повноважень розпорядника земель на території сільської ради як в межах, так і за межами населеного пункту.

Рішенням Кіровської сільської ради № 195 від 11 червня 2015 року спірні земельні ділянки було надано іншим особам у власність для ведення особистого селянського господарства.

Вважає зазначене рішення сільської ради незаконним, оскільки він має першочергове право на отримання спірних земельних ділянок на підставі розпоряджень Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 123-р від 21 лютого 2012 року та № 253-р від 3 квітня 2012 року. Зазначені розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області на теперішній час є чинними та не скасовані.

Крім того, позивач зазначив, що радою не проведено зміни цільового призначення спірних земельних ділянок, що на думку позивача є додатковою підставою для визнання недійсним рішення Кіровської сільської ради.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2017 року до участі в справі як співвідповідачі були залучені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року до участі у справі як треті особи були залучені Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області та ОСОБА_19

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2018 року до участі в справі як співвідповідачі були залучені ОСОБА_18, ОСОБА_17 та ОСОБА_16 (а.с.114, том 5)

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову. Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2017 року у виді заборони Миролюбівській (Кіровській) сільській раді Маловисківського району Кіровоградської області вчиняти наступні дії, а саме: погоджувати, затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, користування та надавати ці земельні ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, згідно площі і конфігурації земель відповідно до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на підставі розпоряджень Маловисківської районної державної адміністрації № 123-р від 21 лютого 2012 року та за № 253 від 03 квітня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_19 по 2000 грн, на кожного, витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що рішення районного суду не відповідає дійсним обставинам справи та прийнято без належної оцінки доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що на підставі розпоряджень голови Маловисківської районної державної адміністрації №123-р від 21 лютого 2012 року та №253-р від 03 квітня 2012 року він мав законні підстави вважати, що Відповідач має намір передати земельну ділянку в його користування, у разі виконання ним приписів законодавства щодо порядку формування земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та ст. 123, 124 Земельного Кодексу України. У відповідності до розпоряджень голови Маловисківської районної державної адміністрації про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому в оренду, він звернувся до землевпорядної організації щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду. Вказаний проект землеустрою було надано на погодження до Кіровської (Миролюбівської) сільської ради у 2012 році.

Зазначає, що не зміг надати Маловисківській районній державній адміністрації проект землеустрою на затвердження щодо відведених земельних ділянок, через те, що Миролюбівська (Кіровська) рада до червня 2015 року не надавала дозволу йому на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та не надавала і відмов у затвердженні проекту, натомість, надала раніше відведені позивачеві земельні ділянки віддавши перевагу іншим особам, тим самим, вчинивши незаконно по відношенню до нього.

Вказане призвело до того, що він у встановлений законом порядку був позбавлений можливості подати на погодження проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок з цільовим призначенням ріллі 24,05 га. та сінокосіння і випасання худоби площею 34,64 га.

Крім того, зазначає, що згідно ст. 123 Земельного Кодексу України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можу бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів. Зазначена норма також вказує на те, що орган, уповноважений про передачу земель державної власності, надаючи дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, бере на себе зобовязання в майбутньому передати земельну ділянку в оренду особі, якій надано дозвіл.

Також, відповідачем не проведено зміни цільового призначення спірних земельних ділянок, що є підставою для визнання недійсним рішення Кіровської сільської ради.

Вважає, що Кіровська сільська рада, прийнявши рішення № 195 від 11 червня 2015 року порушила право ОСОБА_4 на отримання земельної ділянки в оренду у перспективі.

Також вважає, що стягнуті з нього витрати на правову допомогу не підтверджені доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзивах на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_20 та відповідачі ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_13, не погоджуються з доводами апеляційної скарги і вважають, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначають, що проект землеустрою позивачем до сільської ради не подавався жодного разу до 2015 року. Позивач звернувся до голови Кіровської сільської ради з вимогою щодо погодження землеустрою щодо відведення земельних ділянок з цільовим призначенням ріллі 24,05 сінокосіння і випасання худоби площею 34,64 га лише 18 березня 2015 року, тобто після того, як 23 грудня 2014 року, 12 лютого 2015 року та 1 квітня 2015 року рішеннями Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області №№ 162, 174 та 184 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для і особистого селянського господарства громадянам згідно списку.

Таким чином, позивач у встановлено законом порядку не набув право оренди на спірні ділянки.

Крім того, проект землеустрою позивача як на момент подачі позову, так і на даний момент є незавершеним документом, так як у ньому відсутній кадастровий номер земельних ділянок.

Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Розпорядженням голови Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 123-р від 21 лютого 2012 року позивачеві ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земель сільськогосподарського призначення державної власності (резервного фонду) в оренду на території Кіровської сільської ради терміном на 10 років, площею 16,79 га та 24,05 га для ведення городництва (а.с. 211 том 3, а.с. 130 том 5).

03 квітня 2012 року головою Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області видано розпорядження № 253-р про внесення змін до розпорядження від 21 лютого 2012 року, яким внесено зміни у пункті 2, а саме: слова «площею 24,05 га, в тому числі 24,05 га ріллі» замінено словами «площею 34,64 га, в тому числі 34,64 га пасовищ» та слова «для ведення городництва» змінено «для сінокосіння та випасання худоби» (а.с. 8 том 1, а.с. 210 том 3, а.с. 50 том 4, а.с. 131 том 5).

На підставі заяви позивача ОСОБА_4 від 24 жовтня 2012 року, Кіровоградською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду терміном на 10 років для сінокосіння і випасання худоби за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 72-91 том 1).

23 грудня 2014 року, 12 лютого 2015 року та 01 квітня 2015 року рішеннями Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області №№ 162, 174 та 184 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам згідно списку (а.с. 215-219 том 1).

11 червня 2015 року рішенням Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області № 195 затверджено технічну документацію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності громадянам згідно додатку (а.с. 7, 60-71, 112, 220-221 том 1).

За громадянами зареєстровано право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі проектів землеустрою: ОСОБА_8 9 липня 2015 року; ОСОБА_9 9 липня 2015 року; ОСОБА_7 9 липня 2015 року; ОСОБА_15 9 липня 2015 року; ОСОБА_6 23 червня 2015 року; ОСОБА_5 22 червня 2015 року; ОСОБА_10 22 червня 2015 року; ОСОБА_11 22 червня 2015 року; ОСОБА_12 14 серпня 2015 року (а.с. 157 180 том 1, а.с. 14-277 том 2).

Громадянкою ОСОБА_19 на підставі рішення Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 1 квітня 2015 року № 178, виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 216-241 том 3).

29 квітня 2016 року Кіровську сільську раду Маловисківського району Кіровоградської області перейменовано на Миролюбівську сільську раду Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 98-103 том 3).

Миролюбівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області, як розпорядник земельних ділянок, не надавала позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Суд зазначив, що оскільки позивач не набув права оренди на спірні земельні ділянки, то відсутні підстави для визнання недійсними та скасування рішень Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 11 червня 2015 року № 195, від 22 жовтня 2015 року № 217 та від 18 вересня 2015 року № 213.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи в цих межах, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частини першої статті 116 ЗК України правовою підставою для набуття громадянами України права користування або власності на земельну ділянку із земель комунальної власності є рішення органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст.152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів, позивач не отримував згоди Миролюбівської сільської ради на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 123 Земельного кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Як встановлено судом, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 34,64 га в оренду, дозвіл на розробку якого був наданий розпорядженням Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 123-р від 21 лютого 2012 року та № 253-р від 3 квітня 2012 року, позивачем до Миролюбівської сільської ради також не надавався, нею не затверджувався, рішення про надання в оренду цієї земельної ділянки радою не приймалося.

Якщо ж таке звернення мало місце і позивачу було відмовлено, то ним не доведено, що ця відмова була оскаржена ним до суду та визнана неправомірною, тому суд правильно заначив, що оскільки у позивача відсутнє набуте у встановлений законом порядку право користування земельною ділянкою, то ним не доведено факту порушення такого права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що право на земельну ділянку, яке, на його думку, було набуто ним на підставі розпорядження голови Маловисківської районної державної адміністрації №123-р від 21 лютого 2012 року та №253-р від 03 квітня 2012 року. підлягає захисту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки системний аналіз ст.ст.116, 118 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а сам дозвіл не створює майнових прав для заявника.

Вирішуючи спір про визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, судом має бути ураховано, що захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Відповідно, не можуть бути підставою для визнання недійсними рішень Миролюбівської сільської ради й наведені позивачем в апеляційній скарзі аргументи щодо не проведення цією радою, при виділенні спірних земельних ділянок громадянам, зміни їх цільового призначення.

Про судові витрати

Разом з тим, при вирішення питання про розподіл судових витрат, суд безпідставно стягнув з відповідача на користь відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_19 по 2000 грн судових витрат понесених ними на професійну правову допомогу.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи розрахунку витрат на правову допомогу.

Відтак, підстави для стягнення цих судових витрат з позивача на користь відповідачів відсутні.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України зміні чи скасуванню не підлягає.

В частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 витрат на професійну правову допомогу у розмірі по 2000 грн. на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_19.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

ОСОБА_3