Справа № 310/2429/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д,

за участю заявника ОСОБА_1, представника заявників ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, заінтересовані особи Бердянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімєю,

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до суду із заявою, яку уточнили, про встановлення факту проживання однією сімєю, заінтересовані особи Бердянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги наступним. Заявники фактично проживають за адресою: бул. Шевченко, 36, кв. 78, м. Донецьк. ОСОБА_6, який помер 21лютого 2019 року, останні 25 років перед смертю проживав за адресою: бул. Шевченко, 36, кв. 77, м. Донецьк. Заявники та померлий за життя останнього проживали однією сімєю та для більш комфортного спільного проживання та вільного користування обєднали належні їм на праві власності зазначені квартири № 77 та № 78. За життя ОСОБА_6 мав проблеми зі здоровям, а саме - постінфарктний кардіосклероз, перебував на «Д» обліку у кардіолога та кардіохірурга, з 15 лютого 2019 року проходив лікування в Національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М.Амосова в м. Києві. В результаті операції, проведеної йому в лютому 2019 року, та погіршення стану здоровя, 21 лютого 2019 року ОСОБА_6 помер в вищевказаному лікувальному закладі. За життя померлий вважав ОСОБА_4 дочкою, а ОСОБА_7 та ОСОБА_3 онуками. В свою чергу, останні вже в дорослому віці дізнались про те, що померлий не є їх рідним дідом, проте відносились до померлого як до члена сімї та називали його «дідусь Толя». Заявники та померлий спільно проживали, вели спільний побут, разом купували побутові речі та їжу, сплачували комунальні послуги та інші платежі, матеріально допомагали один одному, спільно відмічали свята, мали сімейні традиції та цінності, що підтверджується наявністю спільних сімейних фотографій заявників та померлого. Померлий ОСОБА_6 не мав рідних дітей, племінників, братів та сестер, єдиною родиною вважав сімю ОСОБА_4, в тому числі, її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_7, за життя всім знайомим та друзям представляв їх як дочку та онуків відповідно. Заявники були присутні на похованні ОСОБА_6 в м. Селидове Донецької області, проте, враховуючи відсутність біологічної спорідненості між померлим та заявниками, останні позбавлені можливості отримати відповідне свідоцтво про смерть, займатись встановленням надмогильних споруд та облаштуванням місця поховання. Крім того, у встановлений законодавством строк заявники звернулись до приватного нотаріуса ОСОБА_5 з питанням оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 21 лютого 2019 року, та під час особистої консультації з нотаріусом їм було повідомлено, що для отримання в подальшому свідоцтва про право на спадщину їм необхідно звертатися до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Встановлення цього факту необхідно заявникам як для отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану, так і для спадкування в порядку закону як спадкоємців четвертої черги. Просили встановити факт спільного проживання разом із ОСОБА_6 однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що в 1994 році заявники переїхали проживати в квартиру № 78 по бул. Шевченко, 36 в м. Донецьку. В квартирі № 77 по сусідству жив ОСОБА_6 разом із своєю дружиною, яка померла раніше свого чоловіка. Між ними склались теплі стосунки, вони ходили в гості одні до одних. ОСОБА_1 разом із братом залишали у померлого та його дружини як у рідних баби та діда. ОСОБА_6 звертався до заявника з братом онуки, їх матір називав дочкою, всім знайомим говорив, що заявники є його онуками та дочкою. Коли заявнику виповнилось 16 років, він дізнався, що ОСОБА_8 - не його рідний дід. Квартири заявників та померлого обєднані спільним тамбуром, у кожного були ключі від обох квартир, всі свята вони проводили спільно, постійно їздили відпочивати на дачу, належну ОСОБА_6, сплату по квитанціям за комунальні послуги здійснювали в один день за обидві квартири або заявники, або ОСОБА_6, спільно купили одну пральну машину для всіх, спілкування між ними відбувалось як в родині. Інших родичів у ОСОБА_6 не було. Останнім часом померлого турбувало серце, він обстежувався та оперувався в м. Києві, де і помер. Медична сестра не змогла додзвонитись заявникам, зателефонувала сусідці, яка повідомила про смерть ОСОБА_6 Ховали його в м. Селідово через те, що в померлого була довідка тимчасово переміщеної особи в м. Селидово Донецької області та в звязку з неможливістю транспортування на непідконтрольну Україні територію. Просив задовольнити заяву.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявились.

Представник заявників ОСОБА_9 заяву підтримала з викладених в ній підстав. Просила встановити факт спільного проживання заявників разом із ОСОБА_6 однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини. Зазначила, що встановлення даного факту має для заявників юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення їх особистих майнових прав, в даному випадку - отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_6 та спадщини після його смерті, в тому числі - отримання можливості доглядати за місцем поховання останнього, встановлювати надмогильні споруди.

Представник Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, повідомлений належним чином про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій рішення просила винести на розсуд суду.

Суд, вислухавши заявника ОСОБА_1, представника заявників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до довідки ЖСК «МИР-58» м. Донецька ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з 28 лютого 2003 року по теперішній час проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з характеристики, наданої мешканцями підїзду № 3 будинку 36 по бульвару Шевченка в м. Донецьку, ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 близько 25 років проживають в квартирі № 78 зазначеного будинку. Померлий ОСОБА_6, мешкав більше 30 років в квартирі АДРЕСА_2. На протязі всього часу мешкання зазначені особи проживали однією сімєю, мали спільні права та обовязки, їхні квартири були обєднані спільним коридором, через який був доступ в обидві квартири. Померлий наголошував в розмовах, що родина ОСОБА_4 є його єдиною сімєю.

Додані до матеріалів справи фотознімки свідчать про те, що між заявниками та померлим склались теплі родинні стосунки.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 21 лютого 2019 року.

З матеріалів спадкової справи № 10/2019 до майна померлого 21 лютого 2019 року ОСОБА_6, зареєстрованої в Спадковому реєстрі 04 березня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини як спадкоємцями четвертої черги споріднення після смерті ОСОБА_10, померлого 21 лютого 2019 року.

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 55339476 та № 55339492 від 04 березня 2019 року інформація щодо заповітів/спадкових договорів, спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 відсутня.

Факт проживання однією сімєю заявників та ОСОБА_6, померлого 21 лютого 2019 року, підтверджується поясненнями свідків.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що родину заявників знає з 2014 року, вона навчалась в одному класі із ОСОБА_1, а з 2015 року вони почали зустрічатись. ОСОБА_6 знала як діда ОСОБА_1 Заявники та ОСОБА_6 проживали разом, мали спільні обовязки та побут, свої квартири, що знаходились поруч, вони переобладнали, зробили спільний коридор, ремонт, мали спільну техніку, разом харчувались. Деякий час свідок мешкала в квартирі заявників, допомагала діду, про те, що він був не рідним, ОСОБА_11 дізналась до його смерті про це їй розповіла ОСОБА_4 ОСОБА_6 та родина заявників мали між собою привітні відносини, як в родині, разом проводили свята, їздили на дачу ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 називали померлого тільки дід. Інших осіб онуками або дітьми ОСОБА_6 не називав.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є близьким другом ОСОБА_1, вони знайомі близько 20 років. Свідок знав ОСОБА_6, довгий час вважав його дідом ОСОБА_1. Батько заявника помер, він жив з матірю, братом, дідом ОСОБА_6 та бабою ОСОБА_13 Свідок проводив багато часу дома у заявників, які жили з відкритими дверима в свою квартиру та в квартиру ОСОБА_6, що були обєднані спільним коридором. ОСОБА_6 називав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 онуками. Коли свідку виповнилось шістнадцять років, він дізнався, що ОСОБА_6 - не рідний дід хлопців. Останні пять років до смерті діда заявники жили з ним однією сімєю, у них були сімейні традиції, свята, вони разом їздили на дачу. Іншого діда у заявників свідок не бачив.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

За ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Права члена сімї має одинока особа.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог заявників про встановлення факту їх проживання спільного проживання з ОСОБА_6, який помер 21 лютого 2019 року, однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 293, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, заінтересовані особи Бердянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімєю задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 (АДРЕСА_3, 71124), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 (АДРЕСА_3, 71124) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3 (АДРЕСА_3, 71124) із спадкодавцем ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 21 лютого 2019 року, однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_14