Єдиний унікальний номер 233/6695/18 Номер провадження 22-ц/804/1282/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі № 233/6695/18 за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про звільнення від обовязку утримання батька (суддя першої інстанції Мартиненко В.С.), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від обовязку утримання батька.

Зазначав, що є інвалідом ІІ групи і через втрату здатності себе обслуговувати потребує постійного стороннього догляду і нагляду.

Задля отримання соціальної допомоги у вигляді соціального помічника він звернувся до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради та 17 вересня 2018 року отримав відповідь, що він не має права на отримання соціальних послуг через наявність у нього доньки.

Посилаючись на те, що він дійсно записаний батьком відповідача ОСОБА_3, але з 1996 року будь які звязки з колишньою дружиною і донькою він не підтримує, з ними не спілкується, ніякої допомоги їм не надавав, батьківські обовязки не виконував і не знає де на теперішній час мешкає його дочка, що за таких обставин не має права вимагати від дочки догляду та допомоги, що інших близьких родичів, які б могли піклуватися про нього та надавати допомогу, у нього не має, що на теперішній час він фактично позбавлений стороннього догляду і потребує надання соціальних послуг, просив звільнити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від обовязку утримувати свого батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1 - 2).

05 березня 2019 року позивач ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі ордеру серії ДН № 000856 від 23.11.2018 року діє адвокат ОСОБА_2 (а.с. 15), звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначав, що в грудні 2018 року він подав до суду позов про звільнення ОСОБА_3 від обовязку утримувати свого батька ОСОБА_1, який є інвалідом першої групи і не може себе обслуговувати, потребує стороннього догляду. До теперішнього часу провадження у справі не відкрито. Відсутність рішення про звільнення дочки від обовязку утримувати батька перешкоджає вирішенню питання про призначення йому для допомоги соціального працівника, що свідчить про відсутність належного соціального забезпечення інваліда І групи. Відсутність визначених строків відкриття провадження у справі у випадку ненадходження інформації про місце проживання відповідача фактично залишили ОСОБА_1 сам на сам з його бідою і не має іншого способу забезпечити його права на час розгляду заяви, а ніж забезпечити позов шляхом зобовязання центру соціального обслуговування призначити позивачу ОСОБА_1 на час розгляду справи соціальну допомогу.

Просив зобовязати Територіальний центр соціального обслуговування Костянтинівської міської ради надавати ОСОБА_1 соціальні послуги у вигляді догляду вдома та при необхідності інші види соціальних послуг до розгляду справи по суті спору (а.с. 35).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 06 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, щоКостянтинівська міська рада в особі Територіального центру соціального обслуговування не є стороною у справі, підставою позову є сімейні відносини, а тому зобовязання Територіального центру соціального обслуговування Костянтинівської міської ради надавати ОСОБА_1 соціальні послуги не є заходом, невжиття якого може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (а.с. 37 - 38).

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2019 року про відмову у задоволенні його заяви про забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду про відмову у забезпеченні позову є незаконною та такою, що порушує права позивача щодо соціального забезпечення його фізичного існування як людини та громадянина України. Позов було подано у грудні 2018 року і до тепер провадження у справі не відкрито. Без рішення суду про звільнення ОСОБА_3 від обовязку утримувати її батька - позивача ОСОБА_1 держава не може призначити йому соціального помічника. Іншого способу для забезпечення фізичного існування людини поки суд не розгляне справу по суті не існує (а.с. 40).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 на час розгляду справи не надано.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1, його представник - адвокат ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду 24 квітня 2019 року не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 22 квітня 2019 року надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги 24 квітня 2019 року без його участі (а.с. 61 - 62).

Позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 про причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обовязковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. Таких висновків апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до частини 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 є сімейні правовідносини, які виникли між позивачем ОСОБА_1, як батьком, та відповідачем ОСОБА_3, як його донькою, щодо обовязку утримувати батька, а саме звільнення повнолітньої доньки відповідно до ст. 204 Сімейного кодексу України від обовязку утримання батька.

Територіальний центр соціального обслуговування Костянтинівської міської ради, який позивач просить в порядку забезпечення позову зобовязати надавати йому соціальні послуги до розгляду по суті справи щодо звільнення ОСОБА_3 від обовязку утримувати батька ОСОБА_1, не є учасником цієї справи, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Правовідносини, що виникли між позивачем ОСОБА_1 та Територіальним центром соціального обслуговування Костянтинівської міської ради, жодним чином не впливають на виконання рішення суду у цій справі, оскільки рішення у цій справі за своїм характером не потребує виконання і відповідно невжиття заходів забезпечення не може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що зазначений позивачем захід забезпечення позову не є заходом, невжиття якого може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до частини 1 с т. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 у спосіб зобовязання Територіального центру соціального обслуговування Костянтинівської міської ради надавати позивачу соціальні послуги до розгляду справи по суті. Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, є обґрунтованою та відповідає обставинам справи. Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необгрунтованими.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2019 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.В. Агєєв

ОСОБА_4