Справа №636 / 2355 / 18
2 / 636 / 548 / 2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі - Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в якому просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на її користь 31 300 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди і здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0902 га, кадастровий № НОМЕР_1 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за тією ж адресою.

Земельна ділянка Позивача, яка є суміжною із земельною ділянкою Відповідача 1, огороджена бетонним парканом. Вказаний паркан знаходиться на межі земельної ділянки Позивача (зі сторони земельної ділянки, що належить Відповідачу 1) та не порушує межових знаків. Відповідачі самовільно поступово знищували євро паркан, який був розташований на земельній ділянці Позивача. Станом на квітень 2018 року Відповідачі повністю зруйнували паркан.

Внаслідок руйнування паркану позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 31 300 гривень.

Оскільки Відповідачі відмовляються у добровільному порядку відшкодувати завдану позивачу шкоду Позивач змушена була звернутися до суду для відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що вказаний паркан не належить Позивачці є самовільною будовою оскільки попередній власник не одержував дозвільних документів на його будівництво, даний паркан побудований з грубими порушеннями законодавства, ДБН та інших нормативних актів. До того ж під час встановлення паркану між попереднім власником та Відповідачем 1 існував спір щодо межі між земельними ділянками та наразі вирішення вказаного спору є предметом розгляду іншої справи в Чугуївському міському суді Харківської області.

Позивач - ОСОБА_6 та її адвокат Биченко Антон Олександрович, в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити та провести розподіл судових витрат.

Відповідач 1 - ОСОБА_2 в судове засідання з`явилася проти задоволення позову заперечувала просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 в судове засідання з`явився проти задоволення позову заперечував просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач 3- ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився причин не нявки суду не повідомив, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Позивачу, ОСОБА_5 , на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку серії НОМЕР_2 від 05.01.2017 року (а.с. 11,12). та земельна ділянка площею 0,0902, кадастровий НОМЕР_1 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_5 від 15.01.2018 року (а.с. 13).

Земельна ділянка Позивача, яка є суміжною із земельною ділянкою Відповідача 1, огороджена бетонним парканом. Вказаний паркан знаходиться на межі земельної ділянки Позивача (зі сторони земельної ділянки, що належить Відповідачу 1).

Земельні ділянки , які належать громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не мають спільної межі. Їх розділяє земельна ділянка, яка є комунальною власністю, що підтверджується, схемою розриву між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , актом від 10.04.2018 року складеного за участю представників виконавчого комітету Чугуївської міської ради, дільничного інспектора поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області (а.с. 18).

Позивачем заявлена позовна вимога, зокрема про стягнення з відповідачів на її користь завданої матеріальної шкоди внаслідок пошкодження майна, що належить їй.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З наведено слідує, що для відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Щодо належності вказаного паркану Позивачу суд зазначає наступне, Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку серії НВІ № НОМЕР_2 від 05.01.2017 року ОСОБА_7 передав у власність Позивача, ОСОБА_5 , будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, Позивач набула право власності на спірний паркан на підставі вказаного договору купівлі-продажу до того ж він розташований на земельній ділянці яка належить їй на праві власності.

Згідно наданих суду накладних №РН-0000100 від 20.05.2015 року, та №РН-00100/1 (а.с. 43, 44) на побудування вказаного паркану попереднім власником домоволодіння ОСОБА_7 у 2015 році було витрачено 14 150 грн.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно звіту про визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди ОСОБА_5 , власнику домоволодіння АДРЕСА_1 , зафіксованого актом від 10.04.2018 р. внаслідок руйнування паркану позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 31 300 (тридцять одна тисяча триста) грн. 00 коп.

Щодо протиправності поведінки заподіювача шкоди, то суд зазначає наступне.

Факт того, що спірний паркан було зруйновано Відповідачем 1 ОСОБА_2 не заперечується нею самою та було особисто підтверджено в ході судового розгляду. В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила, що спірний паркан перемістила шляхом його звалення оскільки вважає, що він встановлений з порушенням норм закону та на спірній земельні ділянці, хоча будь-яких доказів суду не надала.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт того, що саме Відповідач ОСОБА_2 здійснювала повалення забору, що самою ОСОБА_2 також було визнано під час допиту вказаних свідків.

Щодо посилання Відповідача 1 на ту обставину, що вказаний паркан порушував її право власності і тому вона вимушена була його зруйнувати суд ставиться критично, оскільки Відповідачу 1 необхідно було звернутися за захистом власних прав у встановленому законом порядку та вимагати відновлення порушених прав, а не самостійно вчиняти дії з пошкодження права власності Позивача. При цьому суд, вважає, що відповідач у встановленому законом порядку зобов`язана була, перед знесенням паркан довести, що її встановлення якимось чином обмежує її право власності на земельну ділянку або на житловий будинок тощо.

Згідно ч.1 ст.1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

На переконання суду матеріали справи не містять достатніх доказів які б свідчили, що спірний паркан було зруйновано спільними діями Відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Аналіз встановлених судом обставин даної справи свідчить, що внаслідок неправомірних дій Відповідача 1 позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. При цьому враховуючи наявність визнання Відповідачем 1 ОСОБА_2 факту знищення власними навмисними діями паркану, що у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК є підставою для притягнення їх до цивільної відповідальності.

Постановою КМУ від 07.06.2017 року №406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Так, згідно п. 6 вказаного вище Переліку, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків (щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків), не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво.

Також, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна: «зведення на земельній ділянці парканів, воріт і хвірток не належить до самочинного будівництва».

З цих підстав суд вважає необґрунтованим доводи Відповідачів з приводу того що спірний паркан є самовільною будовою та на його будівництво необхідні дозвільні документи.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

В судовому засіданні встановлено порушення прав позивача шляхом завдання майнової шкоди. Завдання майнової шкоди призвело до душевних страждань, після зруйнування паркану Позивач почала жити у страху, що до неї в будинок або на огород можуть проникнути стороні особи або ж Відповідачі та нанести більш великої шкоди. У Позивача відсутні кошти на побудування нового паркану, який до цього часу не відновлений, через що остання перебуває у дуже пригніченому стані, бо її заробітна плата не дозволяє покрити витрати, які були нанесені неправомірними діями відповідачів.

До того ж позивач витрачає зусилля на відновлення своїх прав, а тому суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер порушення прав позивача, а тому вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом на рівні 20 000 (двадцяти тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

У відповідності до статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

У судовому засіданні, до закінчення судових дебатів у справі, позивачем зроблено заяву про наявність понесених витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Позивачем надано договір про надання правової допомоги від 23.07.2018 року (а.с. 156), додаткову угоду від 24.07.2018 року (а.с. 183), акт до договору про надання правової допомоги від 14.05.2019 року (а.с. 184), квитанція №382438 від 14.05.2019 року (а.с. 185).

За таких обставин враховуючи задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4400 (чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись: ст. ст. 10, 11, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 31 300 (тридцять одну тисячу триста) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4400 (чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -