Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4579/18
Провадження №: 2/332/436/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

за участю секретаря - Фурдак В.Й.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 21.12.2018 року звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, 12.02.2019 року із уточненою позовною заявою (а.с. 50-52) до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

З 14 травня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. На момент подачі позовної заяви сторони не змогли дійти згоди щодо проживання дички.

З самого дитинства вона постійно піклується про дитину, матеріально забезпечує необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, цікавиться її життям та приймає у ньому безпосередню участь. Крім того, зазначає, що Відповідач життям дочки не цікавиться. Тому такі обставини, у сукупності, зумовили її звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Згідно із відзиву на позовну заяву від 04.02.2019 року відповідач ОСОБА_3 позов визнав, просив 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, повернути позивачу з державного бюджету, а іншу частину покласти на нього, адже він позов визнав до початку розгляду справи по суті, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходи для врегулювання спору без звернення до суду.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1, повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Загрія Н.Ю. у підготовче засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовче засідання не прибув, надав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, через канцелярію надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

14 травня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після шлюбу: ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис № 264 (а.с. 8).

У свідоцтві про народження ОСОБА_4, батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 7)

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с. 9).

З довідки № 26/11-1 від 26.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 з 01.11.2017 року працює директором ТОВ Туристична фірма «Місячне Сяйво», із посадовим окладом - 3723 грн., з травня 2018 року по жовтень 2018 року отримала 22338 грн. заробітної плати (а.с. 14).

Згідно довідки № 01.02-09/131 від 26.11.2018 року ОСОБА_4 з 01.09.2017 року відвідує дошкільний навчальний заклад № 12 «Зоренька» ЗМР. За цей період батько ОСОБА_3 не приводив та не забирав дитину, не відвідував батьківські збори. Про дитину піклується ОСОБА_1, яка консультується з вихователями, виконує їх рекомендації (а.с. 17).

Згідно довідки ОСОБА_4 на ДУ не перебуває, привита за віком (а.с. 13).

Згідно довідок Департаменту реєстраційних послуг ЗМР місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є: АДРЕСА_2 (а.с. 17-18).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 18.02.2019 року умови проживання створені для виховання та розвитку малолітньої дитини (а.с.72)

Згідно із положенням ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місяця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Доцільним визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, 08.12.2014 року встановлено висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 01-17/0296 від 27.03.2019 року (а.с.69)

Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України Судової палати у цивільних справах від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2445цс16. Згідно зі ч. 2 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, які передбачають, що при вирішенні будь-яких питань щодо дитини, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що матір'ю дитини створені необхідні умови для виховання та розвитку дитини, дитина проживає з нею, батько дитини не заперечує проти визначення місця проживання з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 352,40 грн. від 704,80 грн., сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно квитанції № 0.0..1 від 11.12.2018 року, а іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 4, 12-13, 76, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4), адреса реєстрації: АДРЕСА_2).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Управлінню Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) 50 відсотків від сплаченого нею судового збору в розмірі 352 грн.40 коп. на р/р 8004, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), , МФО 899998, ЄРДПОУ отримувача: 38025372, отримувач: УК в Заводському районі м. Запоріжжя, код - 22030101 Державна судова адміністрація України, 050 згідно з квитанцією № 0.0..1 від 11.12.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Марченко