Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 212/4265/16-ц

провадження № 61-33029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентарізації»,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у складі судді Ваврушак Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Криворізьке БТІ»), третя особа - ОСОБА_3, про оскарження дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов банку до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки й надано право банку для задоволення вимог за кредитним договором від 06 серпня 2008 року № 1/256-МК/1 продати від свого імені предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3

Посилаючись на те, що банк позбавлений можливості здійснити реалізацію іпотечного майна через відсутність правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності від 19 травня 1993 року НОМЕР_1, дублікат якого відповідач відмовляється видавати на вимогу банку, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило зобов'язати КП «Криворізьке БТІ» видати дублікат свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого 19 травня 1993 року управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 5953 від 12 квітня 1993 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що КП «Криворізьке БТІ» правомірно відмовило банку у видачі дублікату правовстановлюючого документу, оскільки відповідач не є органом, уповноваженим видавати дублікат свідоцтва про право власності, яке видане управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів на підставі відповідного розпорядження.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції повно і всебічно встановлено обставини справи й визначено правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосовано правові норми та ухвалено законне й справедливе рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

01 червня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що у відповідача були усі повноваження на видачу дублікату правовстановлюючих документів, а тому відмову у їх видачі є безпідставною. Поза увагою судів залишилося те, що права банку на отримання правовстановлюючих документів встановлені судовим рішенням, а ухилення відповідача від сприяння у реалізації таких прав позивачем та невиконання рішення суду, є неприпустимими.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

10 серпня 2017 року КП «Криворізьке БТІ» подало заперечення на касаційну скаргу, у якому просить відхилити касаційну скаргу позивача та залишити без змін ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на те, що видавником правовстановлюючого документу є управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, яке й має видавати дублікат свідоцтва про право власності, а відтак звернення позивача до відповідача з такою вимогою є незаконним та таким, що неможливо виконати.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду. ,

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційне провадження у цій справізупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 712/8344/16-ц.

Ухвалою від 03 квітня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/256-МК/1 від 06 серпня 2008 року в розмірі 76 120,04 доларів США, що еквівалентно 608 199,12 грн, звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом надання банку права продажу предмету іпотеки з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах; підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною визначеною договором між сторонами в сумі 160 050,00 грн.

17 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до КП «Криворізьке БТІ» із заявою про видачу дублікату свідоцтва від 19 травня 1993 року НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 5953 від 12 квітня 1993 року.

Листом від 06 червня 2016 року № 1369 КП «Криворізьке БТІ» повідомило позивача, що підприємство ніколи не видавало та не посвідчувало правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 19 травня 1993 року, а відтак не може видати дублікат вказаного документу, й рекомендувало звернутися до компетентного суб'єкту, що його видав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно із частиною п'ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Частиною десятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Зі змісту вказаних положень Закону України «Про іпотеку»випливає, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права продати такий предмет іпотеки, укладений іпотекодержателем договір купівлі-продажу має відповідати всім вимогам законодавства, зокрема, і щодо форми договору купівлі-продажу.

За правилами статті 657 ЦК Українидоговір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Пунктом 8.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року № 1692/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 передбачено, що у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності. За дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення права власності, БТІ можуть здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у тому числі здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав. На дублікаті свідоцтва про право власності обов'язково зазначається його номер, а до Реєстру прав вносяться відомості про втрату або зіпсування оригіналу свідоцтва та про видачу його дубліката.

Згідно із пунктом 2.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження.

Пунктом 1.1 глави 2 розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Таким чином, якщо рішенням суду передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то під час укладення такого договору купівлі-продажу іпотекодержатель зобов'язаний надати оригінал свідоцтва про право власності на предмет іпотеки або його дублікат.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про інформацію» документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал. Тобто, дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа.

Отже, за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа, лише суб'єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. При цьому, втрата чинності нормативно-правовим актом, на підставі якого відповідний суб'єкт видавав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб'єктом, який видав такий документ, це ліквідація (припинення діяльності) такого суб'єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб'єкта або архівною установою (якщо передбачається передача документів до архіву).

Повноваженнями з видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та, відповідно, його дубліката наділені Реєстраційні служби управління юстиції починаючи з 01 січня 2013 року (стаття 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, й відповідно визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання його видати дублікат правовстановлюючого документу, оригінал якого видано іншим органом.

Судами при цьому встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання дублікату правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці банку, проте відповідач КП «Криворізьке БТІ» не наділено повноваженнями видавати дублікати таких документів. За приписами чинного законодавства, БТІ може здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у тому числі здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав за дорученням органу місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення право власності, а до видавника свідоцтва про права на власність, яким є управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області, банк не звертався,

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

За наведених обставин доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що у відповідача були усі повноваження на видачу дублікату правовстановлюючих документів, а тому відмову у їх видачі є безпідставною, не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним в апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик