Єдиний унікальний номер 243/9949/18 Номер провадження 22-ц/804/1066/19

Єдиний унікальний номер 243/9949/18 Головуючий у 1 інстанції Мірошниченко Л.Є.
Номер провадження 22-ц/804/1066/19 Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
24 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Корчистої О.І.
суддів: Азевича В.Б., Тимченко О.О.
за участю секретаря Ситнік Д.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №243/9949/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року, ухвалене в місті Словянськ Донецької області,
встановив:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі за текстом ПАТ «Донецькоблгаз») про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, в обґрунтування якого послався на те, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 05 грудня 2011 року до 30 червня 2015 року працював слюсарем в Горлівському управлінні по газопостачанню та газифікації (структурний підрозділ відповідача). Відповідно наказу №377/к від 30 червня 2015 року позивач був звільнений 30 червня 2015 року за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні роботодавець не здійснив йому належних виплат заробітної плати за квітень, травень та червень 2015 року.
Просив суд стягнути з ПАТ «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6772,92 гривень, а також компенсацію втрати частини зарплати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 2445 гривень, а разом 9217,92 гривень.
26 жовтня 2018 року та 20 листопада 2018 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 6772,92 гривень, а також компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати у сумі 2781 гривень.
Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відмовлено у звязку з відсутністю підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права ст. 116 КЗпП України та процесуального права ст. 76 ЦПК України. Крім того, висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, на вимогу позивача і суду відповідач довідки про нараховану зарплату не надав, так як не зацікавлений. Наказ про прийняття на роботу позивача ще в 2011 році, та про його звільнення 30 червня 2015 року відповідач також не надав, посилаючись на неможливість у звязку з захопленням документації на Горлівському структурному підрозділі відповідача з 30 червня 2015 року озброєними формуваннями. Проте зазначені обставини та факти явно підтверджуються і іншими належними доказами враховуючи наявність форс-мажорних обставин з захопленням приміщень у м. Горлівка, а саме: в матеріалах справи є копія трудової книжки, яка свідчить про перебування у трудових відносинах, а також в матеріалах справи є і інші вагомі та переконливі докази відомості з пенсійного фонду, які свідчать про нараховану відповідачем зарплату позивачу і в тому числі для отримання пенсії у майбутньому. А враховуючи конкретні обставини з захопленням приміщень відповідача по іншому довести не проведення розрахунку з позивачем буде неможливо.

Також зазначив, що в матеріалах справи наявні докази з Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області а саме, інформація з системи персоніфікованого обліку (ОК-5) відносно позивача ОСОБА_1 ідент. №. З зазначеної інформації вбачається, що згідно з даними з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1, суми заробітку для нарахування пенсії вказані: в квітні 2015 року 3562,51 гривень, в травні 2015 року 4578,73 гривень, в червні 2015 року 2888,46 гривень, а разом 11029,19 гривень (нараховані без утримання податків, єдиного внеску) страхові внески за вказаний період не сплачені. Таким чином, з наданої індивідуальної відомості про застраховану особу позивача ОК-5 (дата формування виписки 12 листопада 2018 року), вбачається, що страхові внески страхувальником (відповідачем) за квітень-червень 2015 року не сплачені. Тобто, не було виплачено заробітну плату відповідачу і перераховано на картковий рахунок, як і за інші періоди. Оскільки з наданих індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача вбачається, що страхові внески страхувальником за квітень червень 2015 року не сплачені, а відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про виплату позивачу за спірний період заробітної плати, то заявлені вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі законні та обґрунтовані.

У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 посилаючись на те, що станом на сьогоднішній день відповідач та його відокремлені структурні підрозділи знаходиться під впливом форс-мажорних обставин, початок дії: з 14 квітня 2014 року. Факт форс-мажору (обставин непереборної сили) у звязку з проведенням заходів АТО відносно ПАТ «Донецькоблгаз» підтверджується Сертифікатом ТПП України від 30 червня 2014 року №2059/05-4. Жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається за можливе. На даний час всі первинні бухгалтерські та кадрові документи знаходяться у приміщеннях захоплених підрозділів (філій) і ПАТ «Донецькоблгаз» не має до них доступу. Крім того, втрачені печатки цих підрозділів, про що є повідомлення у газеті «Урядовий курєр». Усі додані до позовної заяви документи (докази) позивачем є недостовірними, виданими невстановленими особами з проставлянням невідомих штампів та печаток з території де органи державної влади тимчасово не виконують функції держави, тому не можуть слугувати доказами по справі. (а.с.103-106)

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Від ПАТ «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі представників ПАТ «Донецькоблгаз». Проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили відмовити позивачу повністю. (а.с.121)

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 003361075, місцезнаходження юридичної особи: Донецька область, м. Краматорськ вул. Південна, 1. До складу підприємства входять девятнадцять відокремлених підрозділів, один з яких Горлівське управління по газопостачанню та газифікації, ідентифікаційний код 2480565, яке розташовано Донецька область м. Горлівка, вул. Горького, 8а (а.с.26-28).

Згідно копії трудової книжки, наданої позивачем, ОСОБА_1 з 05 грудня 2011 року знаходився в трудових відносинах з відповідачем; 30 червня 2015 року згідно з наказом № 377/к від 30 червня 2015 року звільнений з посади слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 4-го розряду служби АДС за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Ухвалами суду від 19 жовтня 2018 року та 12 листопада 2018 року з Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області витребувано інформацію з системи персоніфікованого обліку (ОК-5) відносно ОСОБА_1. Згідно з даними з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1, суми заробітку для нарахування пенсії вказані : в квітні 2015 3562,51 грн., в травні 2015 4578,73 грн., в червні 2015 2888,46 грн.; страхові внески за вказаний період не сплачені (а.с.58).

Також судом встановлено, що відповідно до Сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили від 30 липня 2014 року №2059/05-4 Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року для ПАТ «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем не доведений, судом приймались відповідні заходи щодо встановлення вказаних позивачем фактів та обставин, проте їх зясування через настання форс-мажорних обставин є неможливим. Також суд, виходячи з того, що не встановлені підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень-червень 2015 року, а також те, що вимога про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати є похідною від наявності невиплаченого грошового доходу, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог в цій частині.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції за таких підстав.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «ОСОБА_3 Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Позивачем надано до суду копію трудової книжки ОСОБА_1 АВ №203683, відповідно якої позивач 05 грудня 2011 року прийнятий слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування 3р. служби ВБГО Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», 01 січня 2014 року переведений слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду служби АДС, 30 червня 2015 року звільнений за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. (а.с.2-3)

На підтвердження нарахованої але не виплаченої заробітної плати позивачем надано суду розрахунок, завірений ним же, відповідно до якого заборгованість складає за квітень 2015 року 1883,49 гривень, за травень 2015 року 3706,02 гривень, за червень 2015 року 1183,41 гривень, а всього 6772,92 гривень. (а.с.11)

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2018 року витребувано з Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області інформацію з системи персоніфікованого обліку (ОК-5) відносно ОСОБА_1; витребувано з ПАТ «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» довідку про заборгованість по заробітній платі та про середній заробіток ОСОБА_1, а також накази про прийняття та звільнення останнього з Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», завірені належним чином. (а.с.17)

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2018 року повторно витребувано з Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області інформацію з системи персоніфікованого обліку (ОК-5) відносно ОСОБА_1. (а.с.50)

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховано особу ОСОБА_1 наданих Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) ОСОБА_1 нараховувались виплати з Горліського управління по газифікації та газопостачанню ВАТ «Донецькоблгаз» починаючи з грудня 2011 року по червень 2015 року, зокрема за квітень 2015 року 3562,51 гривень, за травень 2015 року 4578,73 гривень, за червень 2015 року 2888,46 гривень (страхові внески з зазначених сум не сплачені). (а.с.56-58)

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що він знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 05 грудня 2011 року до 30 червня 2015 року в Горлівському управлінні по газопостачанню та газифікації підтверджені матеріалами справи.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 30 червня 2015 року, але при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України.

Доводи, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, про те, що у звязку з проведенням заходів АТО жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається за можливе, на даний час всі первинні бухгалтерські та кадрові документи знаходяться у приміщеннях захоплених підрозділів (філій) і ПАТ «Донецькоблгаз» не має до них доступу, підтвердити або спростувати знаходився чи ні позивач у трудових відносинах з відповідачем та чи виконував трудове завдання не уявляється за можливе є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Саме такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17.

З матеріалів справи, а саме, доданого відповідачем до заперечень на позовну заяву Сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили від 30 липня 2014 року №2059/05-4 Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року для ПАТ «по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. (а.с.38).

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обовязок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

З огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, висновок суду про не надання позивачем належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів є помилковим.

Відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з квітня по червень 2015 року, проте розмір заробітної плати розрахований позивачем не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до індивідуальних відомостей про застраховано особу ОСОБА_1 наданих Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за квітень 2015 року 3562,51 гривень, за травень 2015 року 4578,73 гривень, за червень 2015 року 2888,46 гривень (страхові внески з зазначених сум не сплачені). (а.с.56-58)

Оскільки позивачем не вірно розраховано розмір заборгованості по заробітній платі, в той час як відповідно до інформації, наданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованої але невиплаченої заробітної плати за період квітнень - червень 2015 року у розмірі 11029,70 гривень.

Заборгованість по заробітній платі за квітень 2015 року 3562,51 гривень, за травень 2015 року 4578,73 гривень, за червень 2015 року 2888,46 гривень, а разом 11029,70 гривень, підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов'язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до частини 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у звязку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Компенсація апеляційним судом розраховується станом на 14 лютого 2019 року - на день постановлення рішення судом першої інстанції.

Суми, які нараховані позивачу за квітень 2015 року 3562,51 гривень, за травень 2015 року 4578,73 гривень, за червень 2015 року 2888,46 гривень без утримання податків та інших обовязкових платежів, а тому для нарахування компенсації на ці доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до п. 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військовий збір, який відповідно до п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу складає 1,5%.

Таким чином сума заробітної плати для обчислення компенсації за затримку розрахунку складає за квітень 2867,82 гривень, за травень 3685,88 гривень, за червень 2325,21 гривень.

Відповідно, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати за квітень 2015 року складає 1376,39 гривень (2867,82 гривень * 1,480); за травень 2015 року складає 1651,59 гривень (3685,88 гривень * 1,448); за червень 2015 року складає 1028,48 гривень (2325,21 гривень * 1,442).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати підлягає задоволенню в розмірі за квітень 2015 року 1376,39 гривень, за травень 2015 року 1651,59 гривень, за червень 2015 року 1028,48 гривень, а всього у сумі 4056,46 гривень.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позовних вимог, стягнення судового збору покладається на сторони наступним чином.

Позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір не сплачувався, оскільки ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подання позовної заяви позивачем у розмірі 704,80 гривень та за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 гривень (704,80 * 150%), а всього 1762 гривні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованість заробітної плати за квітень 2015 року 3562,51 гривень, за травень 2015 року 4578,73 гривень, за червень 2015 року 2888,46 гривень, а всього 11029,70 гривень (страхові внески з зазначених сум не сплачені).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі за квітень 2015 року 1376,39 гривень, за травень 2015 року 1651,59 гривень, за червень 2015 року 1028,48 гривень, а всього у сумі 4056,46 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в дохід держави судовий збір у розмірі 1762 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: