Провадження № 2/288/233/19
23 квітня 2019 року смт Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
з участю секретаря судового засідання - Франчук Ю.О.,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, відсотків та штрафних санкцій,
ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення боргу, відсотків та штрафних санкцій, в обґрунтування якого вказує, що 20 жовтня 2015 року відповідач взяв в нього в борг грошові кошти в сумі 6305 доларів США та зобовязався їх в повному обсязі повернути до 31 грудня 2015 року, про що власноручно склав розписку. Проте, кошти у визначений строк він не повернув. На неодноразові нагадування не спонукали його повернути борг. На сьогоднішній день борг за вказаною розпискою не погашений в повному обсязі.
Загальна суму заборгованості становить 6305 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на дату складання позовної заяви становить - 163362 гривні 55 копійок.
ОСОБА_4 порушив взяті на себе перед позивачем зобовязання. Тобто, своїми неправомірними діями, що виразились у неповерненні йому боргу тривалий час, порушує права та законні інтереси позивача.
В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України. Про причини неявки суду відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки ОСОБА_4 неповажними.
Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача, виходячи з вимог статті 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
З'ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає стаття 12 ЦПК України, та у відповідності з частиною першою статті 81 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 20 жовтня 2015 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 6305 доларів США та зобовязувався їх повернути в строк до 31 грудня 2015 року, про що склав боргову розписку, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.
В строк, визначений розпискою ОСОБА_4 грошові кошти не повернув.
Факт неповернення боргу підтверджується тим, що оригінали боргових документів (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до частини третьої статті 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.
Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
У розписках зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідачка зобов'язується повернути позивачу, та особистий підпис позичальника.
Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписки свідчать про його укладення відповідно до вимог статті 1046 ЦК України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, видана відповідачем позивачеві розписка у розумінні Цивільного кодексу є договором позики.
В постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Крім того, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, зазначено, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13.
Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до умов розписки відповідач зобов'язався повернути борг у строк до 31 грудня 2015 року, але свої зобов'язання не виконав.
Відмова відповідача виконати свої зобов'язання за договором позики та повернути позику добровільно змушує позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу.
Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги(ст. 527 ЦК України).
Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24цс12). Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачу відповідачем не повернутий, він підлягає стягненню з останнього у судовому порядку.
Суд погоджується з міркуваннями позивача та вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами з надання позики, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Тому, виходячи з юридичної природи правовідносин, що склались між сторонами, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.
Так, 3% річних розраховується за формулою: С х 3% х Д : 365 : 100%, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Передбачені приписами статті 625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми боргу за договором позики від 20 жовтня 2015 року за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року включно становить 7176 гривень 30 копійок.
Сума процентів розраховано за наступною формулою: облікова ставка НБУ за відповідний період /365 днів/100%* період користування позикою на час дії відповідної облікової ставки НБУ*сума заборгованості/.
При розрахунку суми заборгованості, пені та трьох відсотків річних, суд приймає до уваги розрахунок позивача. Для розрахунків взято суму боргу за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2016 року, тобто на першу дату прострочки його повернення, у розмірі 151320 гривень.
Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній часині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до квитанцій № 01 від 01 серпня 2017 року ОСОБА_3 за подання позовної заяви сплачено 2085 гривень 80 копійок судового збору.
У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2085 гривень 80 копійок.
Керуючись статтями 509, 526, 530, 610, 611, 625, 1046-1047, 1049, 1050, ЦК України, статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 130, 133, 141, 211, 223, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України; суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, відсотків та штрафних санкцій задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, борг за невиконаним зобов'язанням в розмірі 163362 /ста шістдесяти трьох тисяч триста шістдесяти двох/ гривень 55 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за договором позики від 20 жовтня 2015 року за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року в розмірі 7176 /семи тисяч ста сімдесяти шести/ гривень 30 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, 2085 гривень 80 копійок, сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_5