Номер провадження: 22-ц/813/3530/19
Номер справи місцевого суду: 522/5558/18
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю « Компанія Дасті» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ТОВ «Компанія Дасті» про стягнення заборгованості за договором позики та просив суд, стягнути з ТОВ «Компанія Дасті» на користь ОСОБА_2 - 18 257 924,66 гривні суми боргу за договором позики від 25.12.2015 року, 1 435 373 - 3% річних за договором позики від 25.12.2015 року, 6 941 786,19 - інфляційних витрат за договором позики від 25.12.2015 року та судові витрати по справі . Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно умов укладеного договору відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 18 257 924,66 та згідно умов договору позичені грошові кошти відповідач мав повернути шляхом перерахування на поточний рахунок позивача до 29.12.2015 року, станом на дату подання позову відповідач грошові кошти не повернув, однак продовжує сплачувати відсотки за користування грошима відповідно до умов договору (а.с. 2-6).

23 жовтня 2018 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 задоволено.Стягнуто з ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» на користь ОСОБА_2- 18257924,66 грн - суму боргу; 1435373,00 грн - 3% річних; 6941786,19 грн - інфляційні втрати; судовий збір в сумі 8810,0 грн (а.с. 108-111). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2018 року суд ухвалив виправити описку, допущену в заочному рішенні від 23.10.2018 року, а саме виправити дату укладення договору позики між сторонами з «25.12.2015 року» на «25.12.2014 року.

21 листопада 2018 року ТОВ «Компанія Дасті» подала заяву про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року, яка була залишена без задоволення ухвалою суду першої інстанції від 11 грудня 2018 року (а.с. 160-161).

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року директор ТОВ «Компанія Дасті» - П.П. Дільний 10.01.2019 року звернувся до суду з апеляційною скаргою. Так, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме судом не взято до уваги постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року, де встановлено факт, що 2 057 924, 66 грн відповідач отримав від ОСОБА_5, а не від ОСОБА_2 Також не досліджено, що платежі, які судом визнанні, як погашення суми нарахованих відсотків, направлялись також і на часткове погашення існуючої заборгованості за наданою позикою. Для визначення точної суми заборгованості потрібно провести судову експертизу. Окрім того, ТОВ «Компанія Дасті» повністю заперечує факт отримання судових повісток, оскільки підписи в них зроблені не директором ТОВ «Компанія Дасті», як єдиним повноважним представником. Тому апелянт просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 164-166).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подавався.

В судовому засіданні представник позивача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу. Представник апелянта до судового засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 06.02.2019 року представник апелянта подав до суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги ТОВ «Компанія Дасті» на заочне рішення від 23 жовтня 2018 року на будь-яку іншу дату, що свідчить про його обізнаність про існування справи в апеляційному суді, провадження яке було ініцьовано ним самим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору та не передав позивачу грошові кошти у сумі 18 257 924 грн 66 коп. і нараховані проценти, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2014 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ТОВ «Компанія Дасті» (позичальник) був укладений договір процентної ставки, за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 18 257 924,66 гривень, що є еквівалентом 1 157 869,16 доларів США зі сплатою 8% річних від суми позики або її частини (з врахуванням п. 5.1. Договору) до дня фактичного повернення позики. За п. 6 Договору якщо позичальник не повернув суму позики та виконав належним чином умови п. 5 (сплата відсотків), на вимогу позикодавця позичальник сплачує суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 5 % від належної до сплати суми позики у випадку прострочення її здійснення протягом більш ніж 10 робочих днів. Сторони домовились, що сума позики підлягає поверненню в наступному порядку: 289 467,29 еквівалент доларів США - до 01.04.2015 року; 289 467,29 еквівалент доларів США - до 01.07.2015 року; 289 467,29 еквівалент доларів США - до 01.10.2015 року; 289 467,29 еквівалент доларів США - до 29.12.2015 року (а.с. 7-9). Отже, договором чітко передбачено кому здійснюється перерахування коштів (ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ»), призначення платежу та необхідні супроводжуючі реквізити (інформація щодо банку, номеру рахунку тощо).

На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування коштів позичальнику, позивач надала до суду копії наступних Платіжних доручень: № 1 від 25.12.2014 року, платник ОСОБА_2, отримувач ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» на суму 2 057 924,66 грн, призначення: надання позики за договором від 25.12.2014 року (а.с. 10, 13); № 44993 від 25.12.2014 року , платник ОСОБА_2, отримувач ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» на суму 15 000 000 грн, призначення: надання позики за договором від 25.12.2014 року (а.с. 11); № 44994 від 25.12.2014 року, платник ОСОБА_2, отримувач ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» на суму 1 200 000 грн, призначення: надання позики за договором від 25.12.2014 року (а.с. 12,14).

На підтвердження виконання умов договору позивач також надала до суду копію Платіжного доручення № 191 від 02.06.2015 року на суму 97 382,27 грн, за яким платником виступає ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ», призначення платежу: ОСОБА_2, згідно угоди б-н від 25.12.2014 року (а.с. 15). Вказане платіжне доручення підтверджує часткове погашення заборгованості за договором від 25.12.2014 року.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідно до вказаних платіжних доручень, в яких платником вказана ОСОБА_2, позикодавець виконав свої зобов'язання за договором позики в повному обсязі та перерахував визначену договором суму в розмірі 18 257 924,66 гривень. Договір позики, укладений між сторонами, є правомірним в значенні положень ст. 204 ЦК України, нікчемним або недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо того, що грошові кошти в сумі 2 057 924,66 грн за платіжним дорученням № 1 від 25.12.2014 року апелянт-відповідач отримав від ОСОБА_5 апеляційним судом відхиляються, оскільки відповідно до наданих платіжних доручень, в тому числі за № 1, платником виступає саме ОСОБА_2 Інших доказів, які б спростовували вказане та підтверджували б отримання грошових коштів саме від ОСОБА_5, апелянт до суду не надав.

Аналізуючи посилання апелянта на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року по справі № 815/4560/15, якою було встановлено, що платіжне доручення № 1 від 25.12.2014 року на суму 2 057 924,66 грн, призначення: надання позики за договором від 25.12.2014 року, складене ОСОБА_5, апеляційний суд звертає увагу, що за положеннями ч.ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

В матеріалах справи міститься платіжне доручення № 1 від 25.12.2014 року, відповідно до якого платником є ОСОБА_2, отримувач ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» на суму 2 057 924,66 грн, призначення: надання позики за договором від 25.12.2014 року (а.с. 10, 13). Достовірність вказаного доручення № 1 в процесі розгляду справи стороною апелянта-відповідача не оспорювалась.

Доводи апелянта щодо неналежного повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції в зв'язку з тим, що відповідач не отримував судові повістки (дослівно), оскільки вони підписані невідомою особою, а не безпосередньо директором відповідача-апелянтом, який є повноважним представником апеляційним судом відхиляються, оскільки по-перше, питання достовірності повідомлень про вручення поштового відправлення апелянтом не ініціювалось, стороні відповідача було надано право на доступ до суду апеляційної інстанції, оскаржуване рішення суду першої інстанції перевірене в межах доводів апеляційної скарги, які були відхилені апеляційним судом, а правильне рішення суду по суті спору не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань. Щодо посилань апелянта на необхідність призначення по справі судової експертизи, то в умовах змагального цивільного процесу сторона не була позбавлена можливості самостійного його провести, а за наявності труднощів в її проведенні порушити перед судом першої інстанції вказане питання в установленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи наведене, оскільки апелянту був наданий доступ до суду та оскаржуване рішення суду першої інстанції перевірене в межах доводів апеляційної скарги, однак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю « Компанія Дасті»- залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

03.04.2019 року м. Одеса