Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 347/1877/15

провадження № 61-39177св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Інгосстрах»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2018 року у складі головуючого-судді Крилюк М. І. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Девляшевського В. А., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 05 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 11 250 дол. США з кінцевим терміном повернення до 05 листопада 2017 року на умовах визначених у договорі.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 14 серпня 2015 року, утворилась заборгованість у сумі 4 919,45 дол. США, з яких: 4 138,36 дол. США - заборгованість за кредитом; 373,22 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 93,57 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 68,91 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 11,69 дол. США - штраф (фіксована частина); 233,70 дол. США - штраф (процентна складова), яку просив стягнути з боржника.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» (далі - ПАТ «СК «Інгосстрах») про визнання недійсним кредитного договору та договорів особистого страхування та страхування майна.

Позов мотивовано тим, що кредитний договір не відповідає принципу справедливості та добросовісності, укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: договір не містить всіх обов'язкових умов щодо зміни та припинення дії кредитного договору; відомостей щодо детального розпису загальної вартостікредиту; банком безпідставно збільшено в односторонньому порядку процентну ставку. Крім того, позивач вважає, що при укладенні договору його було введено в оману зі сторони банку щодо суми кредиту та процентної ставки. Також при оформленні кредитного договору йому не було надано примірники договору особистого страхування та договору страхування майна, у зв'язку з чим позивачу невідомо на яких підставах було використано 1 250 дол. США на сплату страхових внесків, оскільки він не надавав заявку на конвертацію валюти та не підписував платіжного доручення на перерахування страховій компанії коштів на особисте страхування та страхування майна.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати недійсними: кредитний договір від 05 листопада 2007 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк»; договір особистого страхування від 05 листопада 2007 року та договір страхування майна від 05 листопада 2007 року, укладені між нею та Закритим акціонерним товариством Страхова компанія «Інгосстрах», правонаступником якого є ПАТ «СК «Інгосстрах».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 листопада 2007 року у сумі 96 502,70 грн, що за курсом НБУ станом на 14 серпня 2015 року становить 4 511,58 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до статей 526, 554, 626, 1048, 1054 ЦК України підлягає стягненню з боржника. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив із того, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, встановлених діючим законодавством. При цьому ОСОБА_4 не доведено того, що оспорюваний договір містить умови, які є несправедливими і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а також того, що вказаний договір не відповідає вимогам статті 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним. Крім того, відсутні підстави для визнання недійсними договору особистого страхування та договору страхування майна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що передбачених статею 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення першої інстанції колегією суддів не було встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки вони ухвалені без належного з'ясування дійсних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та без належної оцінки доказів. Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору, а саме того, що: перед укладенням договору банк не повідомив позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; в договорі не наведено детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, включаючи процентну ставку, перелік, розмір і базу розрахунків всіх комісій (штрафів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Також поза увагою судів залишилось те, що кредитний договір було вчинено під впливом обману зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки укладаючи кредитний договір з порушенням законодавства, на несправедливих та незаконних умовах, банк намагався зменшити свої ризики за рахунок позичальника, свідомо порушуючи його права та створюючи додаткові переваги для себе. Що стосується відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними договорів особистого страхування та страхування майна, то поза увагою судів залишилось те, що на вказаних договорах міститься лише ксерокопія печатки ЗАТ «СК «Інгосстрах» та нерозбірлива ксерокопія підпису.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Сторони не скористалися своїм правом та не подавали до суду відзивів на касаційну скаргу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення, а судових рішень - без змін з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що 05 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 11 250 дол. США на наступні цілі: 10 тис. дол. США - на ремонт житла та 1 250 дол. США - на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 вказаного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу відповідно до пункту 6.2 договору. Кредитні кошти видаються готівкою через касу на строк з 05 листопада 2007 року по 05 листопада 2017 року. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячно в період з 1 по 5 число кожного місяця (пункт 7.1 договору).

Крім того, на виконання пункту 2.2.7. кредитного договору, 05 листопада 2007 року між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_4 були укладені договір особистого страхування та договір страхування майна. Вказані договори були укладені на підставі заяви ОСОБА_4

Згідно розрахунку наданого ПАТ «ПриватБанк» станом на 14 серпня 2015 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість за кредитним договором у сумі 4 919, 45 дол. США, з яких: з яких: 4 138,36 дол. США - заборгованість за кредитом; 373,22 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 93,57 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 68,91 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 11,69 дол. США - штраф (фіксована частина); 233,70 дол. США - штраф (процентна складова).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_4 посилалася на несправедливість умов кредитного договору, а також несвоєчасність надання їй інформації про умови кредитного договору, факт укладення якого вона не заперечувала. Крім того, при оформленні кредитного договору їй не було надано примірники договору особистого страхування та договору страхування майна.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

На момент укладення кредитного договору, підписаного сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору та мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, зокрема надання позичальнику кредиту, яка користувалася кредитними коштами, навіть частково здійснювала платежі, як по тілу кредиту, так і за нарахованими відсотками, та правова природа кредитних зобов'язань була відома останній протягом всього періоду виконання умов кредитного договору, а факт необізнаності щодо умов та правил надання кредитних послуг та переконання у їхній несправедливості виникли після звернення банку про стягнення кредитної заборгованості з нього. Позивач на момент укладення договору не заявляла заперечень чи додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору.

Крім того, договори особистого страхування та страхування майна, а також Умови страхування, які є невід'ємними їх частинами, підписані сторонами, що не заперечується ОСОБА_4, як і не заперечувалося підписання вказаних договорів ЗАТ СК «Інгосстрах».

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що договори страхування містять нерозбірливу ксерокопію підпису ЗАТ СК «Інгосстрахування», а тому ці договори є недійсними, не спростовують висновків судів про відсутність підстав для визнання їх недійсними. При цьому наявність на договорах страхування факсимільного відтворення підпису ЗАТ СК «Інгосстрахування» узгоджується з положеннями частини третьої статті 207 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову з підстав його недоведеності та необґрунтованості, та часткове задоволення позову банку. При цьому, встановивши, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір заборгованості, суд скористався своїм правом та відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України обґрунтовано зменшив розмір неустойки.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції, встановивши, що умови кредитного договору щодо нарахованої комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також штрафів (фіксованої та процентної складової), є несправедливими, зменшив розмір заборгованості, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, замість того, щоб визнати такі умови недійсними, є помилковим, оскільки суд першої інстанції виходив із того, що вказані нарахування є непомірно високими та завищеними, у зв'язку з чим зменшив розмір заборгованості, що узгоджується з положеннями частини третьої статті 551 ЦК України.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що при укладенні кредитного договору зі сторони банку її було введено в оману, що відповідно до частини першої статті 230 ЦК України є підставою для визнання кредитного договору недійсним, спростовується матеріалами справи, оскільки позивач при укладенні договору добровільно погодилась на визначені у ньому умови кредитування, свідомо укладала оспорюваний договір, вважала його вигідним, сплачувала періодичні платежі й не порушувала питання про розірвання вказаного договору.

Аргументи заявника в касаційній скарзі про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконно в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за користування кредитом, є безпідставними, оскільки дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки є правомірними та узгоджуються з умовами кредитного договорами, підписаного сторонами та діючим на час підвищення процентної ставки законодавства.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний Г. І. Усик