Справа № 404/2995/18
Номер провадження 2/404/2319/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків по договору позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , відповідно до заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути проценти від суми позики 24940грн. на рівні облікової ставки Національного банку України за час користування позикою з 11.06.2004р. по 25.01.2019р. в сумі 40 357,43 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що Рішенням Кіровського суду м.Кіровограда від 11.06.2004р. зобов'язано стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача борг за договором позики 24490 грн. Виконавчий лист було здано на виконання Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ, на даний час вищевказане рішення суду, що набрало законної сили, не виконано.

Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Вказується, що саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, та не позбавляє кредитора права на отримання від позичальника процентів від суми позики, передбачених частиною першою статті 1048 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку процентів від суми позики аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Посилається на правову позицію Верховного суду України висловлену у постанові від 30 травня 2012 року справа № 6-48цс12 в разі якщо спір виник між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики, то право позикодавця, який не є ні юридичною особою, ні суб'єктом підприємницької діяльності, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг, на отримання від позичальника обумовлених договором позики процентів за користування грошима регулюється ст. ст. 1046 1048 ЦК України, а не вказаним вище Законом, а тому просить задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Вказав , що посилання на ст.. 625 ЦК України в заяві про уточнення позовних вимог вважати помилковими.

До судового засідання представник відповідача надав відзив на позовну заяву з посиланням, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 грудня 2017 року у справі № 404/3643/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення втрат від інфляції та трьох відсотків річних позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за період з 13.06.2013 року до 31.10.2017 року в розмірі- 3 283, 88 грн., індекс інфляції з 13.06.2013 року до 31.10.2017 року в розмірі -31 175, 00 грн., а всього: 34 458 грн. 88 коп.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.04.2018 року зазначено рішення залишено без змін, апеляційна скарга залишена без задоволення.

Часткове задоволення позовних вимог зумовлено застосування судом строків позовної давності.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 грудня 2017 року у справі № 404/3643/17 набрало законної сили.

В судовому засіданні представником відповідача вимоги заявлені в заяві про уточнення позовних вимог не визнано повністю. З посиланням на Постанову ОСОБА_3 Верховного Суду у справі № 910/10156/17 від 10.04.18р. стверджує , що ОСОБА_2 взяв у позивача в борг 25.07.2002 року та 20.08.2002 року відповідно 12190грн. та 12750грн.. Термін повернення коштів у першому випадку не визначено, а в другому до 20.11.2002 року. Вказане встановлено рішенням Кіровського районного суду м. кіровограда від 11.06.2004 року.

Тобто ст.1048 ЦК України повинна застосуватись у другому випадку на період 20.08.2002 року, та у першому випадку до моменту винесення судом рішення про стягнення грошових коштів на період з 25.07.2002року по 11.06.2004 року.

В будь-якому випадку заявлені позовні вимоги подані поза строком позовної давності у три роки з моменту виникнення такого права, тому представник відповідача просить відмовити в задовленні позову повністю.

Судом встановлено наступні факти.

Рішенням Кіровського суду м.Кіровограда від 11.06.2004р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 24940 грн. за договором позики, 3142,44 грн. збитків за прострочення зобов»язання. Всього 28082, 44 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення суду 11 червня 2004 року був виданий виконавчий лист, щодо примусового виконання рішення суду, було відкрито виконавче провадження.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2017 року стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 3 % річних за період з 13.06.2013 року до 31.10.2017 року в розмірі- 3 283, 88 грн., індекс інфляції з 13.06.2013 року до 31.10.2017 року в розмірі -31 175, 00 грн., а всього: 34 458 грн. 88 коп.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.04.2018 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2017 року залишено без змін та 16.05.2018 року видано виконавчий лист по даній справі.

На підтвердження нарахованих відсотків та інфляційних втрат позивачем було надано розрахунок індексу інфляції, а також розрахунок 3 % річних, які приведені у зведених таблицях, в яких позивачем зазначені період, за який нараховуються суми, кількість днів в місяці, за який нараховується пеня, індекс інфляції у відсотках, кількість днів прострочення та збитки від інфляції.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України , обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, суд не досліджує обставини щодо укладення позики та відповідальності відповідача за невиконання грошового зобов»язання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідача , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки ОСОБА_3 Верховного Суду своїм рішенням від 28.03.2018 року вказала про необхідність розрізняти поняття «Строк договору», «строк виконання зобов»язання» та « термін виконання зобов»язання».

Відповідно, до п. 32 Постанови «Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України)» .

Далі суд в п. 35 Постанови зазначив, що: «строк (термін) виконання зобовязання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобовязання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобовязання».

Окрім того, «згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики» (п. 50 Постанови).

На підставі положень конкретно укладеного договору позики у даній справі , суд прийшов до висновку, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування» (п. 53 Постанови).

Як наслідок, суд зазначив, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання» (п. 54 Постанови).

За вказаних обставин, з урахуванням заявлення представником відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності , відповідно до ст. 267 ЦК України суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України .

Враховуючи викладене та керуючись статтями 267, 525-526, 1048 ЦК України, ст. ст. 13, 134-142, 265,268ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, 25000, ІПН- НОМЕР_2) до ОСОБА_2( м. Кропивницький, просп.Перемоги АДРЕСА_2, 25000, ІПН-) про стягнення процентів по договору позики відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з проголошення рішення .

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2019 року.

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда