ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2970/19 Справа № 173/1384/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у червні 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.2-4/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 грудня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання за даним договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 02 травня 2018 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у звязку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 10 грудня 2012 року у розмірі 97 638, 78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 776, 73 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 83 571, 43 грн., пені у сумі 4 164, 96 та штрафів фіксована частина у розмірі 500 грн. та процентна складова 4 625, 66 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.51-55/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано пропуск банком позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.58-61/.

АТ КБ «ПриватБанк» надало відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору ОСОБА_1 отримав від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 27, 60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.7/.

Укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не заперечувалось, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення кредитних зобовязань відповідача перед банком.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 5 000 грн., яку (картку) відповідач отримав та використав кредитні кошти в своїх цілях.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Остання банківська операція щодо користування кредитною карткою шляхом зняття готівки в банкоматі у відділені банку було здійснено 09 жовтня 2014 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку наданою банком.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У порушення умов кредитного договору від 10 грудня 2012 року, позичальник свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 02 травня 2018 року утворилася заборгованість в розмірі 97 638, 78 грн., з яких 4 776, 73 грн. заборгованість за кредитом, 83 571, 43 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 164, 96 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 4 625, 66 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

В своїй анкеті-заяві про приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг в Приватбанк від 10 грудня 2012 року на отримання кредитної картки із встановленим лімітом кредитних коштів, відповідач підписав пункт, відповідно до якого він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку які були надані йому в письмовому вигляді. Також, зазначено, що своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Також банком було надану довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки, з якої вбачається, що у разі виникненні заборгованості за кредитним лімітом, вона підлягає погашенню позичальником до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

З наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що останній раз відповідач користувався кредитною карткою 09 жовтня 2014 року. Враховуючи умови кредитування відповідач повинен був погасити заборгованість до 25 листопада 2014 року, отже 26 листопада 2014 року (на наступний день після не повернення позичальником боргу) у банка виникло право про стягнення заборгованості.

Останнє внесення грошових коштів позичальником в рахунок погашення заборгованості було здійснено 30 вересня 2014 року, шляхом поповнення карткового рахунку готівкою через термінал самообслуговування, тобто часткове погашення боргу було здійснено перед останнім використанням кредитного ліміту. Будь-якого іншого внесення коштів в рахунок погашення заборгованості особисто позичальником та з його волі здійснено не було, інші зарахування коштів на картковий рахунок було здійснено шляхом автоматичного списання коштів, що підтверджується випискою з рахунку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду з даним позовом лише 12 червня 2018 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи було здійснено за правилами спрощеного провадження, будь-яких заперечень або пояснень відповідача по даній справі матеріали справи не містять. В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається, на те що не був обізнаний про розгляд даної справи, матеріали справи дані обставини не спростовують.

Таким чином колегія суддів виходить з того, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Вказаний висновок викладено у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду № 14-59цс18.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звертаючись з апеляційною скаргою просить суд про застосування строку позовної давності /а.с.58-61/. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Щодо доводів банку відносно строку дії картки колегія суддів не може їх прийняти до уваги, оскільки перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після виникнення обставин, які порушили право позивача, у даному випадку на наступний день після після несплати заборгованості у встановлений умовами кредитного договору строк, тоді як строк дії картки лише є строком в межах якого позичальник має можливість користуватись кредитним лімітом, встановленому на платіжній картці.

Будь-яких інших доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідачем у період з 09 жовтня 2014 року по день подання позову банком надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені банком позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 643 грн., сплачений за подання апеляційної скарги.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року скасувати.

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3