Справа № 627/1299/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря Вюнник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, яка розташована на території Качалівської сільської ради.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 24 листопада 1997 року помер - ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації актів про смерть було зроблено відповідний актовий запис за № 92, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ № 083511, виданим Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області 24 листопада 1997 року.

За життя ОСОБА_2, працював у КСП «Агрофірма Мурафська» с. Качалівка Краснокутського району Харківської області.

Відповідно до Указу Президента України №720 від 08.08.1995 року Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам" члени КСП «Агрофірма Мурафська», були включені до списку додатку до державного акту про право колективної власності на землю по КСП „Агрофірма Мурафська Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, проте ОСОБА_2 до вказаного додатку до списку не було включено з невідомих причин, проте в подальшому Краснокутською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження №14 від 20 січня 2000 року «Про надання дозволу на виготовлення земельних сертифікатів на земельну частку (пай) пропущеним членам КСП «Агрофірма Мурафська» Качалівської сільської ради.

Згідно вказаного розпорядження, Керуючись Указом Президента України №720/95, рішенням XI сесії XXIII скликання Качалівської сільської ради ОСОБА_2 було дано дозвіл на виготовлення земельного сертифікату на середню земельну частку (пай) КСП «Агрофірма Мурафська» в розмірі 4,3 умовних кадастрових гектарів, за рахунок земель що перебувають у колективній власності КСП «Агрофірма Мурафська».

Після його смерті відкрилась спадщина, до якої зокрема увійшло і вказане право на земельну частку (пай) площею 4,3 умовних кадастрових гектарів із земель реформованого КСП «Агрофірма Мурафська»

Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач не оформила, проте фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, згідно ст.549 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 № 1540-VI.

Встановлення факту проживання однією сімєю необхідне заявниці для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

В попередніх судових засіданнях представник позивача підтримала заявлені вимоги та прохала їх задовольнити, в останнє судове засідання представник позивача не зявилася, натомість надала заяву, в якій прохала розглядати в подальшому справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог заявника не заперечував.

Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пункт 5 ч. 1. ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно до п. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні взаємні права та обовязки.

Відповідно до п. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року. Згідно пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, в редакції 2003 р. цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного Кодексу України 2003 року правила книги шостої цього Кодексу (Спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже за змістом вказаних норм застосування Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року до спадщини, яка відкрилася до набрання ним чинності можливе за двох умов: по-перше спадщина відкрилася у шестимісячний строк і термін на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, і по-друге з моменту її відкриття і до 1 січня 2004 року спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців.

Аналогічні роз'яснення містить постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно п.1 якої відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Судом встановлено, що 24 листопада 1997 року помер - ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації актів про смерть було зроблено відповідний актовий запис за № 92, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ № 083511, виданим Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області 24 листопада 1997 року.

Після його смерті відкрилась спадщина, до якої зокрема увійшло і вказане право на земельну частку (пай) площею 4,3 умовних кадастрових гектарів із земель реформованого КСП «Агрофірма Мурафська»

Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач не оформила проте фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, згідно ст.549 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 № 1540-VI.

Встановлення факту проживання однією сімєю необхідне позивачу для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

Згідно довідки виданої Мурафським сільським головою №476 вбачається, що ОСОБА_2 на день смерті 24 листопада 1997 року проживав спільно з співмешканкою ОСОБА_1.

Факт проживання однією сімєю як чоловік і дружина позивачки з ОСОБА_2 підтверджується також і поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зазначили, що дійсно ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 в одному будинку як чоловік та дружина з 1974 року, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет та були пов'язані спільним побутом. Позивач також здійснила поховання ОСОБА_2 Даний факт також підтверджується актом обстеження за участю Мурафського сільського голови та в присутності свідків сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в якому комісія засвідчує, що ОСОБА_1 проживала та зареєстровані однією сімєю зі своїм співмешканцем ОСОБА_2 з 1974 року по час його смерті 24 листопада 1997 року в одному домогосподарстві за адресою с. Оленівське, вул. Середня №16, Краснокутського району.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд, проаналізувавши все в сукупності, прийшов до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою с. Оленівське, вул. Середня №16, Краснокутського району, Харківської області з 1974 року по 24 листопада 1997 року, тобто не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення і встановити його іншим шляхом неможливо.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2, працював у КСП «Агрофірма Мурафська» с. Качалівка, Краснокутського району, Харківської області.

Відповідно до Указу Президента України №720 від 08.08.1995 року Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам" члени КСП «Агрофірма Мурафська», були включені до списку додатку до державного акту про право колективної власності на землю по КСП „Агрофірма Мурафська Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, проте ОСОБА_2 до вказаного додатку до списку не було включено з невідомих причин, проте в подальшому Краснокутською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження №14 від 20 січня 2000 року «Про надання дозволу на виготовлення земельних сертифікатів на земельну частку (пай) пропущеним членам КСП «Агрофірма Мурафська» Качалівської сільської ради, про що свідчить відповідь відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 07.04.2016 №Д-70/0-66/6-16.

Згідно вказаного розпорядження, Керуючись Указом Президента України №720/95, рішенням XI сесії XXIII скликання Качалівської сільської ради ОСОБА_2 було дано дозвіл на виготовлення земельного сертифікату на середню земельну частку (пай) КСП «Агрофірма Мурафська» в розмірі 4,3 умовних кадастрових гектарів, за рахунок земель що перебувають у колективній власності КСП «Агрофірма Мурафська» (а.с.13).

Після його смерті відкрилась спадщина, до якої зокрема увійшло і вказане право на земельну частку (пай) площею 4,3 умовних кадастрових гектарів із земель реформованого КСП «Агрофірма Мурафська».

За змістом ст. ст. 1, 9 Закону України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали, зокрема, громадяни, які на момент паювання землі були членами сільськогосподарського акціонерного товариства і яких було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Згідно п. п. 5-6 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Так, у четверту чергу, як передбачено ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вперше були закріплені новим ЦК України. Разом з тим воно може поширюватися на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України в 2004 році. Якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, але не була ніким з спадкоємцям прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи мають право на спадкування, не зважаючи на те, що факт відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР.

Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК України та застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року (абзац перший пункту 21 постанови).

Відповідно до змісту вказаного пункту, до спадкоємців четвертої черги належать жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, тощо.

Наведене вище на думку суду відноситься до позовних вимог ОСОБА_1, бо позивач, проживаючи разом із ОСОБА_2 в період з 1974 року по 24.11.1997 року, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки та проживали однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ОСОБА_1 пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 набула права та обов`язки спадкодавця ОСОБА_2, то спадщина після смерті останнього належить позивачу, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права на земельну частку пай в порядку спадкування підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217,1218,1258, 1264, 1268, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, ЦПК ст. 259, 265, 315 ЦПК України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» суд,

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позов ОСОБА_1 до Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1, 30 жовтня 1950 року та ОСОБА_2, який помер 24 листопада 1997 року, проживали однією сім'єю з 1974 року по 24 листопада 1997 року як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 4,3 умовних кадастрових гектарів із не витребуваних земельних часток (паїв) КСП «Агрофірма «Мурафська», розташованих на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2, який помер 24 листопада 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1).

Качалівська сільська рада Краснокутського району Харківської області (місцезнаходження: вул. Шкільна №5, с. Колонтаїв, Краснокутський район, Харківська область, ).

Суддя В.А.Каліберда