Справа №639/1131/18
Провадження №2/639/166/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Кузнецової А.О., Пивоварової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем 11.06.2015 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25. На виконання п. 7 договору купівлі-продажу позивач передала продавцеві ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 836 184 гривень. Таким чином, позивачем було вчинено всіх необхідних дій на виконання умов договору і зареєстровано належним чином право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до п. 11 договору, продавець ОСОБА_2 свідчив, що згаданий будинок та земельна ділянка на момент укладання цього договору не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою (в тому числі податковою), арештом (забороною) не перебувають, судового спору щодо них, а також прав третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним контрактом), як у межах та і за межами України немає, завдатків за ці житловий будинок та земельну ділянку від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені. Також, згідно п.12 договору під забороною (арештом) згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.06.2015 року вказаний житловий будинок та земельна ділянка не перебувають. Але, як у подальшому позивачу стало відомо, що на момент вчинення вищевказаного правочину майно перебувало в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», про що продавцем повідомлено не було, але напевне було відомо. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2016 року було відкрито провадження у цивільній справі № 639/2485/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними - задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 23.06.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 410. Визнано недійсним договір іпотеки від 13.07.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 811. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, позивач була позбавлена права власності на нерухоме майно. Позивач набув право на відшкодування збитків, завданих незаконними діями ОСОБА_2

У звязку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату недостатньої суми судового збору у розмірі 7 177,84 грн., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі призначено повторний автоматизований розподіл справи, в результаті для розгляду даної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року зазначену цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.08.2018 року клопотання відповідача ОСОБА_2 задоволено частково. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: м. Харків, вул. Пушкарівська, 25. В іншій частині в задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_2 відмовлено.

На адресу суду 28.09.2018 року за вх. №25433 надійшов відзив на позов відповідача ОСОБА_2, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

08.11.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Третьою особою ОСОБА_3 25.02.2019 року за вх. №5183 подано письмові пояснення, в яких остання зазначила, що за обставинами справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 11.06.2015 року житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Пушкарівська, 25 в місті Харкові, який був фактично виконаний, зокрема щодо повної сплати вартості придбаного обєкту нерухомості (нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2В.) 19.04.2017 року рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова (набуло законної сили згідно Ухвали апеляційного суду від 26 липня 2017), позов у цивільній справі № 639/2485/16-ц задоволений частково. Суд визнав недійсними: Договір дарування від 23.06.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та Договір іпотеки від 13.07.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В мотивувальну частину рішення суд вмістив висновок про нікчемність договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнав, що недійсність цього правочину встановлена законом та не потребує окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним судом. Враховуючи наведене, та істотна обставина, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 11.06.2015 року житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Пушкарівська, 25 в місті Харкові, не створив юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю і за таким правочином кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч. 1 ст. 216 ЦК України), доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не потребує. Перелік наслідків нікчемного (недійсного) правочину є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Враховуючи наведене, приписи статті 216 ЦК України, документально підтверджений факт здійснення розрахунків за нікчемним згідно рішення суду правочином, вважає позовні вимоги такими, що ґрунтуються на Законі.

У судовому засіданні 08.04.2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі, у судовому засіданні відмовився від раніше поданого відзиву. Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_9 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників справи, врахувавши визнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 11.06.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25, що підтверджується копією договору-купівлі продажу від 11.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №779 (а.с. 6).

Відповідно до п. 11 Договору купівлі продажу продавець ОСОБА_2 свідчив, що згаданий будинок та земельна ділянка на момент укладання цього договору не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою (в тому числі податковою), арештом (забороною) не перебувають, судового спору щодо них, а також прав третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним контрактом), як у межах та і за межами України немає, завдатків за ці житловий будинок та земельну ділянку від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені.

Пунктом 12 Договору купівлі-продажу передбачено, що під забороною (арештом) згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.06.2015 року вказаний житловий будинок та земельна ділянка не перебувають.

На виконання п. 7 Договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 836 184 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останнього (а.с.7 зворот). За ОСОБА_1 зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25, що вбачається з копії відповідного витягу від 11.06.2015 року №38898340 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.09.2018 року (а.с.7, 60).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними - задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 23.06.2015, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 410. Визнано недійсним договір іпотеки від 13.07.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 811. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (, МФО 334851) судовий збір у розмірі по 689 грн. з кожного. В тексті зазначеного рішення міститься висновок про нікчемність договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та висновок про те, що недійсність цього правочину встановлена законом і не потребує окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним судом (а.с. 8-10).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року залишено без змін. Отже, вказане рішення набрало законної сили 26.07.2017 року (а.с.11-13).

Відповідно до копії довідки від 28.02.2018 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківського обєднаного управління ПФУ м. Харкова і отримує пенсію за віком. Всього за період з січня 2017 року по березень 2018 року остання отримала 31 574, 79 грн. (а.с.14).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, в ч.4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 1 частини 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору і передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.2 ст. 628 ЦК України, яка визначає поняття змісту договору.

Згідно частин 1, 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою.

Відповідно до ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктами 68-73 Постанови Верхового Суду по справі № 629/4628/16-ц від 23 травня 2018 року передбачено, що відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, встановлено, що позивач ОСОБА_1 була позбавлена права власності на нерухоме майно, саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25, оскільки на момент вчинення правочину (договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року), майно перебувало в іпотеці ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», про що відповідачем позивачу повідомлено не було. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, у звязку з чим, з відповідача на корить відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 836 184 грн., отримані відповідачем за нікчемним договором, та моральна шкода у розмірі 10 000 грн., розмір якої визнано відповідачем і обумовлено представником позивача завданням позивачу душевних страждань у звязку з протиправною поведінкою відповідача, який не повідомив про істотні особливості нерухомого майна під час укладання договору купівлі-продажу, що стало причиною його нікчемності.

Задовольняючи позов в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на корить позивача ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 284 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, сплату якого було відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення у розмірі 7 177,84 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 166, 206, 256, 263- 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 216, 509, 625, 627, 628 ЦК України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 836 184 (вісімсот тридцять шість тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7 177 (сім тисяч сто сімдесят сім) гривень 84 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІПН:НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, НОМЕР_3, виданий Жовтневим РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 09.06.2015 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3;

Третя особа: ОСОБА_3, ІПН:НОМЕР_4, паспорт серії МН №617530 виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України 11.11.2003 року, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повне рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя Н.В.Баркова