ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/297/19 Справа № 214/3020/17 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/3020/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2018 року, яке постановлено суддею Гринем Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст судового рішення складено 08 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 16 березня 2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.05.2015 року розірвано.

Від шлюбу в них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 листопада 2015 року між сторонами було укладеного Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №2121. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати їй кошти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною повноліття, тобто до 22 липня 2031 року. Зазначені кошти повинні передаватись щомісячно в безготівковій формі на картковий рахунок, строком переказу - не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата.

Однак, відповідач вказаних умов договору не дотримується та не перераховує кошти на утримання дитини.

В червні 2015 року відповідачем їй було передано пластикову картку ПАТ КБ «ПриватБанк», яка належить відповідачу та відкрита на його ім'я, повідомивши їй пін-код від цієї карти та після укладення Договору повідомив їй, що згоден перераховувати грошові кошти на утримання дитини тільки на цю картку, на свій власний рахунок, який він постійно блокує. Проте, ці дії відповідача не відповідають умовам Договору, тому кошти, які відповідач деякий час перераховував на зазначений рахунок слід вважати коштами на додаткове утримання дитини. Отже, починаючи з дня укладення договору, її неодноразові звернення з вимогою сплачувати аліменти на картковий рахунок, який належить матері дитини, тобто їй, як того вимагає п.10 Договору, відповідач ігнорує та продовжує у період з грудня 2015 року по теперішній час перераховувати грошові кошти на свій рахунок. У подальшому відповідач продовжував перераховувати грошові кошти на належний йому картковий рахунок та самостійно користуватися перерахованими собі ж коштами.

Позивач зазначила, що ОСОБА_2 відповідно до договору мав сплатити на її користь кошти на утримання дитини за період з 04 листопада 2015 року по липень 2017 року в розмірі 110000,00 грн. У зв'язку з чим виникла заборгованість на зазначену суму. Також вважає, що загальна неустойка за період з 04 листопада 2015 року до липня 2017 року складає 31 750, 00 грн., яку відповідач в добровільному порядку відмовляється сплатити.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь кошти на утримання (аліменти) дитини за період з 04 листопада 2015 року до 10 серпня 2017 року в розмірі 110 000 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 31 750 грн.00 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання (аліменти) дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за Договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 04.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 2121, за період з 04 листопада 2015 року до 10 серпня 2017 року в розмірі 110 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за Договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 04.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 2121, в розмірі 31 750 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 664,75 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вказав на те, що він належним чином виконує вимоги Договору про участь у вихованні та утриманні дитини, передав позивачці банківську картку Приватбанку № 518539 та повідомив їй пін-код, яку остання використовувала для своїх потреб. Грошові кошти в сумі 5 000 грн. ним щомісячно перераховуються на зазначену вище картку, яка йому належить, пояснив, що коли термін дії картки закінчився, позивач до нього із проханням перевипуску картки не зверталась.

Крім того, відповідач зауважує на тому, що позивачем по справі не доведено наявність додаткових витрат на утримання дитини, тому кошти, які вона використовувала з карткового рахунку № 518539 є коштами, які сплачувались ним на виконання умов Договору про участь у вихованні та утриманні дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Сидоренка О.П., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.05.2015 року було розірвано (а.с.8).

За час перебування у шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №903, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

04 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладеного Договір щодо визначення місця проживання дитини та способу участі батька у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, виплат аліментів на дитину, виплат аліментів на дружину, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2121 (а.с.9).

Пунктом 5 вказаного договору визначено, що батько зобов'язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання (аліменти) на дитину в розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною повноліття, тобто до 22.07.2031 року, з перерахуванням вказаних коштів щомісячно в безготівковій формі на картковий рахунок Матері або дитини, який знаходиться у розпорядження Матері або дитини, строком переказу не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата (п. 10 Договору).

Відповідно до повідомлення №1 від 26.10.2016 року ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2, з повідомленням реквізитів свого карткового рахунку, яке отримане відповідачем, згідно до поштового повідомлення 04.11.2016 року (а.с.10).

Як вбачається з виписки по картковому рахунку, відкритому ОСОБА_7, на виконання умов Договору, за період з 26.09.2016р. по 22.02.2017р. грошові кошти на вказаний рахунок не надходили (а.с.11).

Згідно з довідкою від 26.01.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» наданої ОСОБА_1, банк не має змоги надати виписку по картковому рахунку НОМЕР_2, у зв'язку з тим, що картковий рахунок належить іншій фізичній особі (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходив з того, що за умовами Договору (пункт 5) відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний щомісячно сплачувати позивачу ОСОБА_1 кошти на утримання (аліменти) на дитину в розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною повноліття в безготівковій формі саме на картковий рахунок Матері або дитини, який знаходиться у розпорядження Матері або дитини, а не на рахунки третіх осіб, у зв'язку з чим не прийняв як належне виконання умов Договору, перерахування відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів на банківську картку НОМЕР_2, відкриту на ім`я ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка була передана ним у розпорядження позивача ОСОБА_1

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі та нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Барабаша Ю.В. від 25.02.2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні виконавчого напису на Договорі щодо визначення місця проживання дитини та способу участі батька у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні дитиною, виплат аліментів на дитину, виплат аліментів на дружину від 04 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують безспірність заборгованості та прострочення виконання зобов'язання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 14-15).

Статтями 626, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610,612 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 26 Договору щодо визначення місця проживання дитини та способу участі батька у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні дитиною, виплат аліментів на дитину, виплат аліментів на дружину від 04 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, передбачено, що з усіх питань, що не врегульовані цим договором, сторони керуються чинним законодавством України.

Положеннями цього Договору не визначено порядок вирішення спору між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами, у зв'язку з чим судом застосовуються положення ч. 3 ст. 195 СК України щодо визначення розміру заборгованості за аліментами, у разі виникнення спору, судом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 5, 10 укладеного між сторонами Договору визначено, що батько зобов'язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання (аліменти) на дитину в розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною повноліття тобто до 22.07.2031 року, з перерахуванням вказаних коштів щомісячно в безготівковій формі на картковий рахунок Матері або дитини, який знаходиться у розпорядження Матері або дитини, строком переказу не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата.

Натомість, ОСОБА_2, починаючи з листопада 2015 року перераховувалися грошові кошти в обумовленому Договором розмірі на банківську картку НОМЕР_2, відкриту на ім`я ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка була передана ним у розпорядження позивача ОСОБА_1 (а.с. 106 - 130).

Оскільки, позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів щодо виконання нею умов договору та повідомлення відповідача ОСОБА_2 про картковий рахунок Матері або дитини, який знаходиться у розпорядження Матері або дитини, колегія суддів дійшла висновку про те, що перерахування коштів на карту НОМЕР_2, відкриту на ім`я ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка перебувала у розпорядженні позивача ОСОБА_1, вважається належним виконанням умов Договору до того моменту, коли мати дитини - позивач ОСОБА_1 повідомила відповідача про картковий рахунок, відкритий на її ім'я.

Відповідно до повідомлення №1 від 26.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з повідомленням реквізитів свого карткового рахунку, яке отримане відповідачем 04.11.2016 року (а.с.10) і з цього часу в останнього виник обов'язок з перерахування аліментів саме на картковий рахунок Матері дитини.

При цьому, 07 вересня 2016 року ОСОБА_2 внесені на депозитний рахунок приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченка І.А., грошові кошти у розмірі 23 525,00 грн. у якості погашення заборгованості за аліментами, що не заперечується ОСОБА_1, що, зважаючи на погоджений розмір щомісячного платежу, становить плату за чотири повні місяці та 3 525,00 грн. за останній місяць, тобто за вересень 2016 року.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а за вересень 2016 року наявний борг у розмірі 1 475,00 грн. (5 000,00 грн. - 3 525,00 грн.).

Зважаючи, що картковий рахунок НОМЕР_2, відкритий на ім`я ОСОБА_2 і ним не надано суду належних та допустимих доказів використання цієї картки саме позивачем ОСОБА_1, а з виписки по рахунку слідує, що грошові кошти на потреби дитини з цього рахунку використовувалися виключно у період з листопада 2015 року по березень 2016 року (а.с. 136), колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено факт належного виконання ним умов Договору, починаючи з жовтня 2016 року.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за аліментами за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, у загальному розмірі 56 475,00 грн., у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку що рішення суду першої інстанції, в зазначеній частині, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, а тому, відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду у частині розміру заборгованості по аліментам, який стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, підлягає зміні.

Згідно з ч.1 ст.196 ЦПК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відтак, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред'явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред'явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Отже, станом на 01 лютого 2018 року пеня за несвоєчасну сплату аліментів вираховується у розмірі 1% від суми заборгованості по аліментах, помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість та шляхом додавання пені за кожен місяць і складає 207 343,00 грн., виходячи з наступного розрахунку:

місяцьзаборгованість по аліментам, гривенькількість днів прострочення виконання зобов'язань (в межах заявлених позовних вимог) до дня ухвалення рішення судом першої інстанціїсума пені, гривень

2016 рік

вересень1 475,005087 493,00
жовтень5 000,0047823 900,00
листопад5 000,0044722 350,00
грудень5 000,0041720 850,00

2017 рік

січень5 000,0038719 300,00
лютий5 000,0035517 750,00
березень5 000,0032716 350,00
квітень5 000,0029614 800,00
травень5 000,0026613 300,00
червень5 000,0023511 750,00
липень5 000,0020510 250.00
серпень5 000,001748 700,00
вересень5 000,001437 150,00
жовтень5 000,001135 650,00
листопад5 000,00824 100,00
грудень5 000,00522 600,00

2018 рік

січень5 000,00211 050,00

З урахуванням приписів ст.196 ЦПК України, якою обмежено розмір пені за прострочення сплати аліментів до 100 відсотків заборгованості, позивач ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 пені за період з 11 вересня 2016 року (час виникнення прострочення) по 01 лютого 2018 року (день ухвалення рішення судом першої інстанції) у розмірі 56 475,00, що становить 100% заборгованості за аліментами.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1, остання просила суд стягнути на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 31 750,00 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру пені за затримку сплати аліментів.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в цій частині, оскільки позивач ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядилася своїми правами на предмет спору, а згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині визначення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2018 року змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на утримання дитини (аліментів) за Договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 04 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2121, за період з 04 листопада 2015 року до 10 серпня 2017 року, зменшивши цей розмірі з 110 000 грн. до 56 475 (п'ятдесяти шести тисяч чотириста сімдесяти п'яти) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: