Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/918/18
Провадження № 2/494/83/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2019 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді Лебединського С.Й.,
за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визнання особи такою, що втратила про втратила право користування жилим приміщенням», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Маринівська сільська рада,
Позивач, звернувшись до суду 04 липня 2018 р. із цим позовом, просив усунути йому перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Змінивши підстави позову заявою від 28 січня 2019 р. посилався на те, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач з дитинства проживала разом з родиною в будинку АДРЕСА_2 . При реєстрації її 16 червня 2001 р. відділом внутрішніх справ Березівського району Одеської області була допущена помилка, а саме: записано будинок НОМЕР_2, замість НОМЕР_3 , в якому вона дійсно проживала.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності, повністю підтримують заявлені позовні вимогі та просили задовольнити.
Відповідач викликався неодноразово, належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, але не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяву на розгляд справи за її відсутності не подавала.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог представник Маринівської сільської ради у судове засідання не з`явися, однак надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності, повністю підтримують заявлені позовні вимогі та просить їх задовольнити.
В зв`язку з тим, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач до суду не з`явився і заяву на розгляд справи за його відсутності не подавав, суд приймає рішення у заочному розгляду справи, відповідно до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.
Позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер НОМЕР_1 від 05 червня 2006 р., що було зареєстровано Комунальним підприємством «Березівське бюро технічної інвентаризації», серія НОМЕР_4.
Згідно витягу з погосподарської книги №1 Маринівської сільської ради народних депутатів на 1996 р.-2000 р. ОСОБА_2 з 12 червня 2001 р. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, однак не проживає.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Вирішуючи спір суд вважає встановленим, що відповідач фактино не проживала і не проживає по теперішній час у спірному будинку як член сім`ї позивача не проживає, тому за встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.
Виходячи з наведеного поданий позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.259, 263, 265, 268, 283-284 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Маринівська сільська рада - задовольнити.
ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення можу бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя_________________________________________-