Дата документу 25.04.2019 Справа № 336/5478/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5478/18 Головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1444/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Запорізької області, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 від 30.06.2018 року було закрито кримінальне провадження № 0000146 від 18.04.2018 року.

Позивач оскаржив постанову слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шляхом подання скарги від 06.08.2018 року.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2018 року скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу слідчого судді направлено до слідчого відділу прокуратури Запорізької області для продовження досудового розслідування.

Незаконне закриття старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 кримінального провадження №0000146 від 18 квітня 2018 р. заподіяла позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. та просить стягнути з Державної казначейської служби України.

Окрім того, позивач ОСОБА_3 просить суд також стягнути з Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області 3868 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 4190,11 гривень, а також вирішити питання про розподіл витрат позивача, повязаних з копіюванням документів у розмір 150 грн. і поштовими направленнями у розмірі 133 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Прокуратури Запорізької області відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі змінити. Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 3988 грн. 20 коп у відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення в частині стягнення судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2 350 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, та ухвали в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Компенсувати за рахунок держави сплачений прокуратурою судовий збір.

Прокуратура Запорізької області надала суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому зазначає, зо доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними, прокуратурою оскаржено рішення в частині стягнення моральної шкоди в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди має бути скасовано, і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2017 р. у справі № 335/15861/17 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено частково, з зобовязано службову особу прокуратури Запорізької області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 16.11.2017 року про вчинення кримінального правопорушення відповідно до вимог ст. 214 КПК України, надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

18 квітня 2018 року на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2018 року відомості за його заявою від 16.11.2017 року щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України відносно слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 кримінального провадження, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.04.2018 року за підписом прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 від 30.06.2018 року було закрито кримінальне провадження № 0000146 від 18.04.2018 року.

Вважаючи вказану постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 від 30.06.2018 року протиправною, позивач оскаржив її слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шляхом подання скарги від 06.08.2018 року.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2018 року скаргу ОСОБА_3 було задоволено, постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 від 30.06.2018 року скасовано, ухвалу слідчого судді було направлено до слідчого відділу прокуратури Запорізької області для продовження досудового розслідування.

В процесі розгляду скарги слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя встановив, що при закритті кримінального провадження органом досудового розслідування не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що судовим рішенням від 23 серпня 2018 року встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб прокуратури Запорізької області, що полягала у закритті кримінального провадження слідчим за заявою ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення.

За положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За приписами ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Судом вірно встановлено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутній закон який регулює порядок і умови компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, відсутній.

За положеннями ст. 1174 ЦК України суб'єктом завдання шкоди є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до пп. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач, внаслідок бездіяльності з боку уповноваженого державного органу, зазнав душевних страждань, оскільки був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання штучно створених перешкод, шляхом судового захисту його прав.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача з Державної казначейської служби України суму моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що кошти на користь позивача для відшкодування моральної шкоди та компенсації понесених судових витрат необхідно стягнути з Державної казначейської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.4 КПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, права ОСОБА_3 були порушені саме прокуратурою Запорізької області, яка є відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги предявлені до Державної казначейської служби України, яка лише реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та мали б бути учасниками процесу у порядку, визначеному ст.ст.52, 53 ЦПК України, не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області, в розмірі 3868 гривень, суд правомірно врахував положення ч.2 ст. 120 КПК України, якими визначено, що витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Зважаючи на викладене, та враховуючи те, що позивач зазнав матеріальних витрат, що були повязані з оплатою послуг його представника, яка й надавалася у якості правової допомоги, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог у названій частин, оскільки понесені позивачем витрати в силу ст. 118 КПК України є процесуальними витратами саме у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені 18.04.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а тому їх вирішення повинно відбуватися лише у порядку ст. 124 КПК України, тобто при розподілі процесуальних витрат судом у разі ухвалення обвинувального вироку, постановленого за результатами судового розгляду названого кримінального провадження.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Проте, позивачем не було надано відповідних належних та допустимих доказів, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу у звязку з недоведеністю. Такі ж відомості не були надані і до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання розподілу витрат позивача, повязаних з копіюванням документів і поштовими направленнями, суд при цьому враховує положення ст. 133 ЦПК України, згідно яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до останніх, зокрема, належать витрати повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Понесені витрати скаржник обґрунтовує необхідністю копіювань документів та поштових направлень при поданні ним заяв по суті , якими щодо позивача є: позовна заява; відповідь на відзив.

Проте, зазначені доводи є безпідставними, оскільки суд не зобовязував позивача на подання відповідей на відзиви на його позов чи додаткових пояснень.

Відповідно до ч.3 ст. 174 ЦПК України, якими встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Твердження скаржника, про те, що він поніс 276 грн. витрат на копіювання документів не підтверджено належними та допустимими доказами, тому не може бути задоволено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. З метою виконання виконавчих документів в таких категоріях справ, у бюджетному законодавстві України передбачені окремі бюджетні асигнування за КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 необхідно здійснювати з Державного бюджету України.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржниками в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у відповідній частині.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3,заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2019 року у цій справі залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: