Справа № 236/3571/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ткачова О.М.,

при секретарі Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 територіальної громади в особі Лиманської міської ради про визнання угоди дійсною та встановлення права власності,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить: визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: 84410, Донецька область, Лиманський район, с. Яцьківка, вул. Оскольська, 12-А між ним та відповідачем та визнати за мною право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку, площею 0,145 га, кадарстровий номер :01:000:0807, які знаходяться за адресою: Донецька область, Лиманський район, село Яцьківка, вулиця Оскольська, 12А, які належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 06.05.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотарільного округу Донецької області ОСОБА_4 за реєстровим №1264 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 за реєстровим №1265.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в позовній заяві, на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити, додатково суду пояснив, що 20.06.2017 року після укладання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з ОСОБА_3 він передав йому грошові кошти в розмірі 65000,00 грн., після чого дійшли згоди про нотаріальне посвідчення вказаного договору до 01.11.2017 року. Однак ОСОБА_3 ухилявся від нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, внаслідок чого ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з вимогою. Розписки про отримання коштів ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 не брав, бо довіряв відповідачу.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув.

Ухвалою суду від 29.01.2019 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3, у звязку з його смертю на належного відповідача ОСОБА_2 територіальну громаду, в особі Лиманської міської ради Донецької області.

Відповідач ОСОБА_2 територіальна громада, в особі Лиманської міської ради Донецької області в судове засідання свого представника не направила, будучі належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву в якій просила справу розглянути у відсутності їх представника, рішення ухвалити на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилами ч.1ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України та внесений до Державного реєстру фізичних осіб платників податків (а.с.7-8).

20.07.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: вул. Оскольська, буд. 12, с. Яцьківка, Лиманський район, Донецька область, належних продавцеві на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених 06.05.1998 року приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області за реєстровими №№ 1264,1265 (а.с.11-14,19-20).

20.07.2017 року позивач ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 кошти в розмірі 65000,00 грн. за житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: вул. Оскольська, буд. 12, с. Яцьківка, Лиманський район, Донецька область, після чого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Відповідно до умов вказаного договору позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійшли згоди здійснити нотаріальне посвідчення договору до 01.11.2017 року (а.с.11-14), однак ОСОБА_3 ухилявся від такого посвідчення. Цей факт підтверджено вимогами про нотаріальне посвідчення Договору від 03.11.2017 року, 28.11.2017 року та 03.09.2018 року, складеними позивачем, адресованими ОСОБА_3 (а.с. 15-17).

Згідно з листом виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 13.12.2017 року за № 09-54/159 уточнено поштову адресу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки площею 0,1450 га, котрі на підставі договорів купівлі-продажу від 06.05.1998 року належали ОСОБА_3, а саме: вул. Оскольська, буд. 12А, с. Яцьківка, Лиманський район, Донецька область (а.с. 23).

Відповідно до наданої позивачем фотокопії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 29.11.2018 року ОСОБА_3 помер 01.12.2017 року (а.с.70).

Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, будь-які особи до органів нотаріату не звертались, що підтверджується довідкою, виданою 08.12.2018 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори ГТУЮ в Донецькій області, та копією витягу зі Спадкового реєстру (а.с. 60,75).

Вартість житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою:вул. Оскольська, буд. 12, с. Яцьківка, Лиманський район, Донецька область, згідно з експертним висновком ПП «Незалежна експертна оцінка «НЕО»» станом на 28.08.2018 року складає 44160,00 грн. (а.с.36-52).

Вартість земельної ділянки, розташованої за адресою:вул. Оскольська, буд. 12, с. Яцьківка, Лиманський район, Донецька область, згідно з експертним висновком ПП «Незалежна експертна оцінка «НЕО»» станом на 28.08.2018 року складає 20300,00 грн.(а.с.36-52).

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів частини першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягнули згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Разом із тим, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним і визнання його судом дійсним можливе за додержання певних умов. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, законодавець надає суду право визнати дійсним договір, який, внаслідок недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення, є нікчемним. Така правова позиція викладена у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсними.

Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом повязаний перехід до набувача відповідного обєкта правомочностей, що складають зміст субєктивного права власності, права володіння, права користування та права розпорядження.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Згідно статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Умовою визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, укладеним без такого є безповоротнє ухилення сторони від його посвідчення та втрата стороною можливості нотаріально посвідчити правочин, що узгоджується з правовою позицією Постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України (№ 6-1288цс17 від 06.09.2017, де зазначено, що однією з умов застосування частин другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин).

Продавець за договором ОСОБА_3 помер, правонаступників його не має, отже позивач ОСОБА_1 не має можливості нотаріально посвідчити правочин щодо придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки.

Згідно статей 11-16, 20 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Згідно статей 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач правомірно придбав житловий будинок та земельну ділянку нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна на момент звернення до суду у нього не було можливості, оскільки продавець помер, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 220, 316, 319, 328, 344, 392 ЦК України, ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання угоди дійсною та встановлення права власності - задовольнити.

Визнати дійсною угоду-договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: 84410 Донецька область Лиманський район с.Яцьківка вулиця Оскільська 12А, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП-, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку полощею 0,145 га, кадастровий номер :01:000:0807,які знаходяться за адресою: 84410 Донецька область Лиманський район с.Яцьківка вулиця Оскільська 12А, які належали ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.05.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4за реєстром №1264 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4за реєстром №1265.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя -