КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Радзівіл А.Г.
Єдиний унікальний номер справи № 361/7543/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/3103/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Удовиченко В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду від 30 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна про стягнення грошових коштів, процентів за користування , трьох відсотків річних та звернення стягнення на предмет іпотеки .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и л а :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення з них солідарно на користь позивача суми заборгованості у розмірі 1 029 444 , 78 грн за договором позики від 22 червня 2016 року, яка складається із

- заборгованості за договором позики - 952 536 ,13 грн, що еквівалентно 35 000 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на день складання позову 05 грудня 2017 року;

- відсотків за користування грошовими коштами за договором позики 54842, 40 грн за період із 22 червня 2017 року по 05 грудня 2017 року);

- 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 12996 ,25 грн ( з 22 червня 2017 року по 05 грудня 2017 року)

судових витрат позивача у вигляді судового збору - 8 320 грн ,

судових витрат позивача на експертну оцінку в розмірі 750 грн ..

Також позивач просив суд, звернути стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, на якій станом на момент укладення договору іпотеки були відсутні будь-які споруди, що належить на праві спільної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 вересня 2012 року приватним нотаріусом, та Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії № НОМЕР_2, виданого 07 грудня 2011 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області, шляхом надання права ОСОБА_3 у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку", укладати договори купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій іншій особі на підставі іпотечного договору від 22 червня 2016 року від свого імені як іпотекодержателя, з правом отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з правом здійснення ОСОБА_3 всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та без необхідності отримання для цього не менше мінімальної ринкової вартості предмета іпотеки у сумі 88 960 грн., визначеною на підставі Звіту про експертну оцінку від 12 вересня 2017 року, та погашення за рахунок отриманих за наслідками такого продажу грошових коштів заборгованості в розмірі 1 029 444 ,78 грн перед ОСОБА_3 солідарних боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Свій позов обґрунтовує тим, що 22 червня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики. За умовами договору ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 871 500 грн, що за курсом, встановленим Національним банком України на день укладення договору, еквівалентно 35 000 доларів США , на строк до 21 червня 2017 року.

Договором позики від 22 червня 2016 року передбачено, що повернення грошових коштів здійснюється відповідачем у м. Києві готівкою у національній валюті України в сумі, яка еквівалентна 35 000 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на день виконання зобов'язання за цим договором позики.

Позивач посилається на те, що п.3 договору від 22 червня 2016 року та підписами відповідача ОСОБА_2, як позичальника та позивача, як позикодавця на договорі підтверджено, що сума позики, встановлена пунктом 1 даного договору отримана відповідачем як позичальником від позикодавця до моменту підписання цього договору.

Договір позики від 22 червня 2016 року, укладений одним із подружжя відповідачем ОСОБА_2 в присутності відповідача ОСОБА_4 та в інтересах сім'ї, що створює обов'язки для другого з подружжя.

Позивач зазначив, що позика отримана відповідачем ОСОБА_2 в присутності подружжя ОСОБА_4, тобто на час підписання договору позики 22 червня 2016 року та договору іпотеки від 22 червня 2016 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Позивач вказує на те, що взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконали, позика повернута не була. Позивач також вважає, що договір позики від 22 червня 2016 року укладався ОСОБА_2, в присутності ОСОБА_4 в інтересах сім'ї, та одержана сума використана на потреби сім'ї.

Оскільки зобов'язання не були вчасно виконані позивач просив, стягнути з відповідачів солідарно основний борг в сумі 952 536,13 грн, що в еквіваленті складає станом на 05 грудня 2017 року 35 000 доларів США, проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 54 842 ,40 грн. Враховуючи, що п. 2 договору позики від 22 червня 2016 року було встановлено, що сплата відсотків за цим договором не передбачається, але п. 1 договору від 22 червня 2016 року визначений строк позики та обов'язок відповідача щодо повернення позикодавцеві грошових коштів не пізніше 21 червня 2017 року включно, тому позивач посилаючись на вимоги ст. ст. 536, 1048 ЦК України вважає, що має право на стягнення з відповідачів на свою користь процентів розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, позивач посилаючись на вимоги ч.1 ст.1050, ч. 1 ст. 612, ст. 625 ЦК України просив стягнути 3% річних за прострочення грошового зобов'язання за період з 22 червня 2017 року по 05 грудня 2017 року, що складає 12 996 ,25 грн , а також судовий збір в розмірі 8320 грн. та 750 грн. на експертну оцінку предмету іпотеки.

На забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 22 червня 2016 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки від 22 червня 2016 року . Предметом іпотеки є належна відповідачу ОСОБА_2 на праві власності земельна ділянка площею 0, 1000 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, на якій станом на момент укладення договору іпотеки були відсутні будь-які споруди. Договір іпотеки від 22 червня 2016 року був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю.

Вказана земельна ділянка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 вересня 2012 року приватним нотаріусом, та Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 07 грудня 2011 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області.

Відповідно до пункту 2.1.3. договору іпотеки від 22 червня 2016 року передбачено право позивача як іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

У п.5.1. договору іпотеки від 22 червня 2016 року у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинним законодавством.

Договір іпотеки від 22 червня 2016 року укладений за згодою дружини відповідача ОСОБА_6, про що зазначено у тексті договору.

На виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" позивач направив на адресу за місцем проживання відповідача ОСОБА_2, як іпотекодавця, письмову вимогу про повернення позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 червня 2016 року у разі невиконання цієї вимоги та неповернення боргу, однак останній не вжив жодних заходів, спрямованих на її виконання. Як вбачається із відміток на рекомендаційному повідомленні про вручення поштового відправлення, органом поштового зв'язку 27 червня 2017 року відповідачу ОСОБА_2 вручена письмова вимога позивача.

Позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повинні бути солідарними боржниками, посилаючись на вимоги ст. 60, ч.3 ст.61, ст. 65, ч. 2 ст. 73 Сімейного Кодексу України та ст. 541, 543 ЦК України, при цьому при солідарному обов'язку кредиторові надається право на власний розсуд вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред'явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив вимогу, кредитор має право пред'явити вимогу до іншого солідарного боржника. В даному випадку позивач посилається на те, що: письмова згода отримана ОСОБА_4 на отримання позики та іпотеку відповідачем ОСОБА_2, письмова згода відповідача ОСОБА_4 на отримання позики та іпотеку відповідачем ОСОБА_2 засвідчена нотаріусом, договір позики від 22 червня 2016 року, укладений одним із подружжя відповідачем ОСОБА_2 в присутності подружжя відповідача ОСОБА_4 та в інтересах сім'ї, що створює обов'язки для другого з подружжя, позика отримана відповідачем ОСОБА_2 в присутності подружжя ОСОБА_4 Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_4, яка є дружиною ОСОБА_2, є солідарним боржником за договором позики від 22 червня 2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позивачем ОСОБА_3, 06 квітня 2018 року , була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 1 043 363,42 грн ,

із яких - 912 328 , 80 грн - сума заборгованості за договором позики, що еквівалентно 35000 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на день подання заяви про збільшення позовних вимог від 06 квітня 2018 року;

-1 003 368 , 67 грн - відсотків за користування чужими грошовими коштами за договором позики від 22 червня 2016 року починаючи із 22 червня 2016 року по 06 квітня 2018 року;

- 21 595 , 95 грн - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з 22 червня 2017 року по 06 квітня 2018 року, 8320 грн. судових витрат у вигляді судового збору; 750 грн. судових витрат позивача на експертну оцінку.

Позивач ОСОБА_3 з урахуванням уточнень до позову просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму боргу згідно договору позики від 22 червня 2016 року в розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентна курсу гривні за ставками НБУ складає 993 682,62 грн , стягнути проценти за користування чужими грошовими коштами розрахованими станом на 30 листопада 2018 року, а саме із застосуванням облікової ставки НБУ -

з 26 травня 2017 року 12,5 %,

з 27 жовтня 2017 року - 13, 5 %,

з 15 грудня 2017 року - 14,5%,

з 26 січня 2018 року 16,0 % ,

з 02 березня 2018 року 17% ,

з 13 липня 2018 року - 17, 5 %,

з 25 жовтня 2018 року 18 %.

Таким чином позивач просив стягнути проценти за користування чужими коштами 22 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 43 218 , 38 грн ;

з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року в розмірі 18008 , 94 грн з 15 грудня 2017 року по 25 січня 2017 року в розмірі 16184 , 82 грн.;

з 26 січня 2018 року по 01 березня 2018 року по 15245 , 65 грн;

з 02 березня 2018 року по 12 липня 2018 року в розмірі 61091, 04 грн;

з 13 липня 2018 року по 24 жовтня 2018 року в розмірі 49071, 45 грн ;

з 25 жовтня 2018 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 17151, 25 грн , тобто на загальну суму з 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219 997,53 грн .

Позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 22 червня 2016 року в розмірі 42 878 ,09 грн за 525 днів прострочення, та судовий збір.

У відзиві на позов , відповідач ОСОБА_2 зазначив про ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ( справа № 6-2517 св10 від 14 вересня 2011 року). За змістом вказаної ухвали слідує, що суд застосовуючи норми статей 1046 - 1047 ЦК України, зазначає що розписка є підтвердженням укладення договору, а останній є укладений з моменту фактичного передання грошей, який може не співпадати з часом складання розписки. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що будь-яка обіцянка позикодавця надати розписку в майбутньому немає юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (ч. 2 ст. 1047 ЦК України)

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Відповідач зазначає , що в матеріалах справи відсутній документальним чином зафіксований факт передачі коштів, а відтак позовні вимоги є безпідставними.

Крім того , відповідач посилається на п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин" відповідно до якого , суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути заборгованість за кредитним договором. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону України "Про іпотеку", в інших випадках звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором кредиту з однієї особи є подвійним стягнення заборгованості на користь кредитора.

Крім іншого у відзиві зазначено , що посилання позивача на вартість предмета іпотеки згідно експертної грошової оцінки є безпідставними, оскільки позивачем, в односторонньому порядку змінюється одна з основних умов договору, в порушення вимог п.2 ст. 632 ЦК України, яким визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах встановлених договором або законом.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до умов договору , сплата відсотків не передбачена(п.2 договору) тому вважає,такі вимоги позивача безпідставними.

На думку представника відповідача ,незаконними є вимоги позивача щодо об'єднання позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу, 3 % річних, процентів від суми позики за договором позики та позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, такими що не відповідають загальним засадам цивільного законодавства, висунуті з порушенням норм законодавства, не ґрунтуються на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 1 256 558, 24 грн (один мільйон двісті п'ятдесят шість тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім гривень двадцять чотири копійки) за договором позики укладеного 22 червня 2016 року, що складається з:

- основного боргу в розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно 993682 грн. 62 коп. (дев'ятсот дев'яносто три тисячі шістсот вісімдесят дві гривні шістдесят дві копійки);

-відсотків за користування позикою за період з 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219 997, 53 грн (двісті дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім гривень п'ятдесят три копійки)

-3 % річних в розмірі 42878 ,09 грн (сорок дві тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень дев'ять копійок)

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального садівництва площею 0,1000 га, без будь-яких забудов, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1 у межах, які зазначені в плані меж земельної ділянки, та яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12 вересня 2012 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., з реєстровим номером 1478 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 07 грудня 2011 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області на підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 1735 від 11 жовтня 2011 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12639. Заборгованість за договором позики укладеного 22 червня 2016 року складає суму 1256558, 24 грн (один мільйон двісті п'ятдесят шість тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім гривень двадцять чотири копійки) . Визначений порядок звернення стягнення - шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що визначена згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" від 12 вересня 2017 року в сумі 88 960 грн. (вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот шістдесят гривень 00 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9834, 80 грн та витрати пов'язані з розглядом справи в розмірі 3500 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду , ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3. Доводи апеляційної скарги стосуються саме задоволення вимог щодо відповідача ОСОБА_2 і не містять доводів щодо оскарження в частині відмови у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції на оскаржувала .

У відзиві на апеляційну скаргу , позивач ОСОБА_3 зазначив ,що рішення суду відповідає вимогам законодавства, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 14 лютого 2019 року , 14 березня 2019 року, 11 квітня 2019 року , 23 квітня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від відповідача ОСОБА_4 не надходило. Заяв про причини неявки в судове засідання від відповідача до апеляційного суду не надходило, а тому підстави ,вважати причини неявки ОСОБА_4 до суду поважними , відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Як встановлено судом першої інстанції , 22 грудня 2016 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики у простій письмовій формі.

Згідно п.1 даного договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 871 500 грн., що за курсом, встановленим національним банком України на день укладення цього договору, еквівалентно 35 000 доларів США, та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів не пізніше 21 червня 2017 року включно.

У разі, якщо на момент виконання зобов'язання за даним цивільно-правовим договором, Національним банком України буде змінено курс долара США до гривні, сторони домовились про те, що ціна даного договору в гривнях буде еквівалентною 35 000 доларів США, на день виконання зобов'язання за цим договором.

Згідно п. 2 договору позики від 22 червня 2016 року сплата відсотків не передбачається.

В п. 3, 7 договору вказано, що сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору у повному обсязі. Позика вважається повернутою в момент повернення всієї суми позики.

В п. 5 договору позики зазначено, що позичальник довів до відома позикодавця ,що його дружина - ОСОБА_4 згодна на укладення цього договору та на подальше передання нерухомого майна як забезпечення виконання зобов'язань за цим договором в іпотеку.

В п. 9 визначається, що з метою виконання зобов'язань за цим договором після укладення цього договору буде укладено договір іпотеки, відповідно до якого позичальник - ОСОБА_2 передає в іпотеку позикодавцю нерухоме майно, а саме: - земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, складом угідь-багаторічні насадження, кадастровий номер : НОМЕР_3 та розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, яка належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12 вересня 2012 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., за реєстровим номером 1478 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 07 грудня 2011 року Управлінням Держкомзем у Броварському районі Київської області. Укладення та нотаріальне посвідчення вказаного договору має бути здійснено сторонами 22 червня 2016 року не пізніше 22.00 години .

В п. 10 договору позики від 22 червня 2016 року зазначається, що у випадку повернення суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, позичальником готівкою. Позикодавець зобов'язаний видати позичальнику заяву, справжність підпису на якій повинна бути засвідчена нотаріально, про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного вико конання зобов'язання позичальником за даним договором позикодавець зобов'язується також передати позичальнику примірник даного договору.

В п. 12 договору зазначається, що сторони погодили, та повідомили усім заціпленим у тому особам, що у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) ними керувати; однаково розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за договором, володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та тлумачити цей договір; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, договір укладається ними у відповідністю зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним). ( т.1 а.с. 29)

Також, як вбачається із матеріалів справи, в той же день 22 червня 2016 року між сторонами ОСОБА_3 (іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (іпотекодавцем) укладений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 682.( т.1 а.с. 30-32)

Предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, складом угідь - сіножаті, у межах, які зазначені в плані меж земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_3 та розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, яка належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12 вересня 2012 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., за реєстровим номером 1478 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 07 грудня 2011 року Управлінням Держкомзем у Броварському районі Київської області. Укладення та нотаріальне посвідчення вказаного договору має бути здійснено сторонами не пізніше 22 год. 00 хв. 22 червня 2016 року.

Згідно розділу терміни та тлумачення договору іпотеки від 22 червня 2016 року, терміни і скорочення, що вживаються в цьому договорі використовуються у наступних значеннях: п.1, 2, 3: договір позики - договір позики, укладений 22 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, в простій письмовій формі;

зобов'язання позичальника, що випливають з договору позики, в тому числі повернути іпотекодержателю позику у розмірі 871500 грн, що за курсом, встановленим Національним банком України на день укладення цього договору, еквівалентно 35000 доларів США у строки та на умовах, зазначених у договорі позики, а саме до 21 червня 2017 року; відшкодувати іпотекодержателю в повному обсязі інші витрати, пов'язані з обслуговуванням та виконання цього договору та договору позики.

В п.1.2. договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та складає 871500 гривень .

Цей договір укладено за згодою дружини іпотеко держателя - ОСОБА_4, справжність підпису якої на відповідній заяві про згоду засвідчена 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. за реєстровим № 680. (п. 1.8).

В п.3.1., 3.2. договору іпотеки від 22 червня 2016 року зазначається, що право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки відносно вимог інших осіб виникає з моменту державної реєстрації обтяження іпотекою в порядку, передбаченому чинним законодавством України . У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором позики або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

У п. 3.3, 7.1. договору зазначено, іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором позики у повному обсязі. Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань сторін за цим договором.

Згідно ст. 73 Закону України "Про нотаріат" та у зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна - земельна ділянку, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_2, до виконання, припинення або розірвання іпотечного договору. Зареєстровано в реєстрі за № 683.

Як вбачається із поданих документів, а саме копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого 07 грудня 2011 року, зареєстрованого 09 грудня 2011 року та копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 вересня 2012 року земельна ділянка, яка зазначена у договорі іпотеки дійсно належить на праві власності ОСОБА_2. ( т.1 а.с. 33, 34). Позивач ОСОБА_3 25 червня 2017 року направив ОСОБА_8 вимогу про усунення порушення зобов'язання за договором позики від 22 червня 2016 року, попередивши про наслідки невиконання зобов'язання. Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 27 червня 2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( т.1 а.с. 66- 67 )

Повторно вимога про усунення порушення основного зобов'язання та умов іпотечного договору направлена ОСОБА_3 05 грудня 2017 року. ( т.1 а.с. 223)

Відповідно до звіту про грошову оцінку земельної ділянки ( предмета іпотеки) ринкова вартість об'єкта оцінки складає 88 960 грн ( т.2 а.с. 188-200)

Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Статтею 559 ЦК України визначено , що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

( правовий висновок у справі за № 6-1672цс16)

Офіційний курс іноземних валют , встановлений Національним банком України , станом на 30 листопада 2018 року становить за 1 долар США = 28,3909 грн . Сума боргу 35000 доларів США відповідно до вказаного курсу дорівнює 993682 , 62 грн .

Висновок суду про задоволення вимог в цій частині , є обгрнутованим . Доводи апеляційної скарги про те , що позивач не довів обставин отримання відповідачем коштів , є безпідставними , спростовуються доказами , наявними в матеріалах справи . Крім того , як пояснив відповідач , до теперішнього часу він не звертався в установленому законом порядку із будь-якими заявами щодо визнання укладеного договору недійсним , розірвання договору , або будь-якими іншими заявами . Відповідач ОСОБА_2 не заперечував того факту ,що договір він підписував .

За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ч.1 ст.651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.3 ст.653 ЦК, у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як видно із матеріалів справи , строк дії договору закінчився 21 червня 2017 року , Будь-яких змін сторони до кредитного договору не вносили .

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору , після спливу такого строку нарахування відсотків за користування є безпідставним . Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц , провадження № 61-12848св-18 , від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц провадження № 61 -3240св18 , від 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц провадження № 61-24172св 18 .

У разі невиконання позичальником свого обов»язку щодо повернення суми кредиту та процентів за його користування у строк кредитування, кредитодавець має право на нарахування неустойки (ст. 549 ЦК України та індексу інфляції за весь час прострочення , а також трьох процентів річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ст.. 625 ЦК України ) .

З огляду на вказане , а також враховуючи ту обставину , що сплата відсотків за договором не передбачена, строк дії договору закінчився , висновок суду про задоволення вимог в частині стягнення відсотків за користування позикою за період з 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219 997,53 грн є помилковим , і рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині .

Розмір заборгованості , відповідно до розрахунку позивача , 3 % річних з 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року складає 42878 , 09 грн ( 3% х 525/365 х 993682 ,62 грн ), висновок суду першої інстанції про стягнення 3% річних від простроченої суми за весь період є цілком обрунтованим , відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, правовим висновкам , висловлених Верховним Судом ( справа № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року ).

З огляду на ту обставину, що колегія суддів скасовує рішення в частині вимог про стягнення відсотків за користування позикою в період із 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в сумі 219 997,53 грн , а решта вимог є доведеними , слід зазначити ,що загальна сум заборгованості має бути зменшена саме на вказану суму і буде дорівнювати 993 682 ,62 + 42 878,09 = 1 036 560,71 грн ( один мільйон тридцять шість тисяч п»ятсот шістдесят грн. 71 кок) .

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину ,що судом першої інстанції не дотримано вимог процесуального законодавства, оскільки рішення винесено на підставі позовної заяви ,що подана позивачем без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України , є безпідставними, оскільки суд дотримався всіх вимог під час відкриття провадження у справі . Ухвалу про відкриття провадження відповідачем не оскаржена .

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Задовольняючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки , суд вірно виходив із такого .

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з'ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті (правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 у справі №6-1829цс15).

Як встановлено судом першої інстанції , позивач уточнив позовні вимоги в частині способу звернення стягнення на майно згідно договору іпотеки від 22 червня 2016 року та обрав способом захисту своїх прав та інтересів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, з визначенням початкової ціни у розмірі, яка визначена у висновку про вартість об"єкта оцінки станом на 12 вересня 2017 року визначеного товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" в розмірі 88960 грн.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованою вимогою про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу земельної ділянки на публічних торгах, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 88960 грн.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.(Велика Палата Верхового Суду , справа 235/3619/15-ц від 21 березня 2018 року.)

Отже, зазначення в рішенні суду початкової ціни, не перешкоджає боржнику у спосіб та порядку визначеному положеннями Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про іпотеку" вимагати переоцінки майна під час вчинення виконавчих дій.

Щодо одночасного стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на майно за договором іпотеки, то висновок про задоволення таких вимог є правильним , оскільки у правовому висновку Верховного Суду України ( справа № 6-1080цс15 від 03 лютого 2016 року)зазначено , що відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Доводи апеляційної скарги щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки, на яке буде звернуто стягнення, не спростовують висновків суду щодо визначення порядку і способу звернення стягнення на предмет іпотеки.,не порушують права і інтересів апелянта .

Відповідно до ст. 367 ЦПК України , перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої, колегія суддів скасовує рішення в частині стягнення відсотків за користування позикою, для скасування рішення в іншій частині підстави відсутні .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково .

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року в частині стягнення відсотків за користування позикою за період із 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219 997 грн скасувати , ухвалити в цій частині нове рішення .

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 відсотків за користування позикою за період із 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219 997 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 26 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді