Єдиний унікальний номер 725/3819/18
Номер провадження 2/725/587/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Галичанський О. І.

при секретарі Симик І.М.

за участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 58000, м. Чернівці, вул. Руська, 265/41) до ОСОБА_2 (58000, м. Чернівці, вул. Комарова, 9/11), третя особа: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, 58000, м. Чернівці, вул. Руська, 255А/4), про визнання права особистої приватної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 (58000, м. Чернівці, вул. Комарова, 9/11) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 58000, м. Чернівці, вул. Руська, 265/41), третя особа: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, 58000, м. Чернівці, вул. Руська, 255А/4) про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом , обгрунтовуючи який вказував, що між ним і ОСОБА_5 10.08.2002р. зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу народився син ОСОБА_6.

Вказує , що спірну квартиру було придбано ним за кошти, які були надані матір'ю ОСОБА_3, яка з 28.01.1997р. перебуває на заробітках в Італії.

Остання перебуває за кордоном легально, маючи посвідку на проживання для іноземців на необмежений термін. З 30.04.1999р. матір офіційно працевлаштована, що підтверджується індивідуальним трудовим договором та її загальний дохід в 2010 - 2017 роках склав 117 365 (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят п'ять) ОСОБА_7, що підтверджується річними звітами про виплачену заробітну плату .

Маючи намір придбати квартиру в м. Чернівцях, але не маючи можливості приїхати особисто, остання передавала зароблені кошти через перевізників. Так, в кінці травня 2014 року матір передала в Римі перевізникові 30 тисяч ОСОБА_7.

Надалі, ще частину коштів передавала перевізником . Всі ці кошти зберігались в рідної сестри. Тобто кошти не відносились до спільного бюджету із відповідачкою.

Вподальшому , було придбано квартиру № 41 в будинку № 265 на вул. Руській в м. Чернівцях. Стверджує, що оскільки перебував в шлюбі, то був змушений повідомити про купівлю квартири відповідачку, щоб остання надала формально нотаріальну згоду на її придбання. ОСОБА_8,підписавши заяву-згоду, одразу залишила приміщеннянотаріальної контори. Остання не була присутня при укладенні договору купівлі продажу, передачі коштів тощо. Проте , жодного дня вони з відповідачкою , в спірній квартирі не проживали.

На підставі вищевикладеного просить суд , визнати за ним право особистої приватної власності на дану квартиру , припинивши право спільної сумісної власності.

Від ОСОБА_2 до суду надійшла зустрічна позовна заява , в якій вона посилається на те , що під час проживання однією сім'єю, на протязі тривалого часу основним джерелом доходів було те, що вони з відповідачем разом працювали на ринку «Нива» в районі «Гравітона», по вулиці Руській м. Чернівці, де відповідач торгував продуктами харчування. Також частину грошей на купівлю квартири та гаража, їй передавала рідна сестра ОСОБА_9, яка знаходиться за кордоном через систему «Вестерн Юніон». Саме за таких обставин ними з відповідачем були накоплені кошти, за які в 2016 році купили спірну двокімнатну квартиру.

Вказує, що за час іхнього спільного сімейного проживання, було придбано у власність, яку оформлено на ОСОБА_1:

- 09.06.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці вул. Руська, 265/41, загальною площею 49,6 кв.м. ;

- Цегляний гараж № 226 загальною площею 24,79 кв. м., який знаходиться у Товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №7 по вулиці Південно - Кільцева, 10 м. Чернівці.

Отже, спірне майно було придбано в період шлюбу, а тому воно є об'єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу, незалежно від того на кого було зареєстровано.

Враховуючи наведене , просить суд , визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного майна .

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Пояснив , що кошти на придбання спірної квартири не належали їм з відповідачкою . Дана квартира здавалась у оренду. Оскільки на момент її придбання він перебував у шлюбі з відповідачкою , то у нотаріуса при оформленні права власності на квартиру, відповідачка надала свою згоду .

Будучи допитаним у якості свідка, підтримав дані обставини.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав доводи , викладені у первісній позовній заяві та заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 з підстав , викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначив , що відповідачка не могла брати участь у придбанні спірного гаража, оскільки він був придбаний батьком ОСОБА_1 і успадкований останнім після смерті батька.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вказала , що частину коштів на придбання спірної квартири їй надсилала сестра з Америки. Вказувала , що спірна квартира придбана за спільні з ОСОБА_1 кошти , оскільки обоє торгували на ринку «Нива» у м. Чернівці та заробляти відповідні кошти .

Стверджувала , що має право на визнання за нею 1/2 частини на спірну квартиру та гараж , який був побудований за період перебування з ОСОБА_1Д . у шлюбі. Проте , не змогла пояснити суду , яка саме сума коштів була сплачена за спірну квартиру. Також не змогла назвати суму коштів , яку вона особисто надала ОСОБА_1 для придбання квартири.

Представник ОСОБА_2- ОСОБА_11 у судовому засіданні підтримав доводи , викладені у відзиві на первісний позов ОСОБА_1 та доводи, викладені у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2

У судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_12 ( сестра ОСОБА_1Д .) пояснила, що вирішила разом з матір» ю придбати квартиру. Дана квартира була записана на брата ОСОБА_13 Вказала , що оформити спірну квартиру на себе не могла , оскільки її чоловік перебував за кордоном , тому не мав змоги написати відповідну згоду. Оскільки брат ОСОБА_1 на момент придбання квартири перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , то вони були змушені запросити останню для дачі згоди на придбання квартири. ОСОБА_8 ніколи не була у спірній квартиі , не мала ключів від неї. Крім того вказала , що гараж , на який просить визнати право власності ОСОБА_2 їй ніколи не належав. Спірний гараж належав померлому батьку , після смерті якого , вона разом з матір"ю надали заяви про відмову від спадищини на користь ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_14А ( дядько ОСОБА_1Д.) у судовому засіданні пояснив , що весною 2016 року його сестра ( мати ОСОБА_1Д.) попросила знайти відповідну квартиру для придбання у м. Чернівці. На придбання спірної квартири сестра передала кошти доньці ОСОБА_12

ОСОБА_15 , будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка , пояснила, що спірну квартиру сім»я ОСОБА_1 придбала для сина . Джерело доходів на придбання квартири їй не відомо.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив , що продав спірну квартиру за домовленістю із ОСОБА_12 сестрою ОСОБА_1 Вказав , що ОСОБА_2 жодного разу з ним не зустрічалась. Кошти за придбання квартири йому передав ОСОБА_1 у нотаріуса.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила , що про купівлю спірної квартири чула зі слів ОСОБА_2 . Звідки кошти на її придбання невідомо.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила , що спілкуючись із ОСОБА_2, жодного разу про купівлю спірної квартири остання нічого не розповідала.

Заслухавши доводи сторін , з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків:

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено , що сторони перебували у шлюбних відносинах у період з 10.08.2002 року по 22.06.2018 року , тобто з моменту укладення шлюбу (згідно свідоцтва про одруження № 127920, а.с. 5) до ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/1208/18 від 22.06.2018 року про розірвання шлюбу між сторонами. (а.с.41).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору купівлі- продажу від 09.06.2016 року , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_19 за реєстровим №8346, була придбана квартира № 41 за адресою: м.Чернівці вул.Руська, 265, яка складалася з двох житлових кімнат загальною площею 49,60 квадратних матри.

Відповідно до відомостей, викладених у договорі купівлі-продажу, вартість квартири, що відчужувалася, становила 122915,66 грн., продавцем квартири був ОСОБА_20 , а покупцем ОСОБА_1 ( а.с. 8).

Згідно акту № 4 від 16.04.2018 року у згаданій квартирі зареєстрований ОСОБА_1 , проте не проживає у ній , а його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_6 не зареєстровані за даною адресою та не проживають у спірній квартирі. ( а.с. 9).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст.61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями ст.68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпорядження майном, що є об» єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно з взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно розяснень Верховного Суду України, що містяться в п.24 постанови Пленуму від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 367/5390/14-ц, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими доказами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків.

Необхідною умовою для виникнення права спільної сумісної власності на майно є не тільки перебування у зареєстрованому шлюбі чоловіка та жінки або проживання особами однією сімєю без реєстрації шлюбу, майно повинно бути результатом їх праці, тобто в даному випадку необхідно, щоб чоловік та жінка спільно проживали та вели спільне господарство.

Згідно аналізу доказів , що містяться у матеріалах справи , у період перебування у шлюбі ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 у період з 2000 по даний час працювала офіційно у комуні Рим , Італія хатньою працівницею ( а.с. 10)та відповідно отримувала заробітню плату ( а.с. 11-20).

Матеріали справи не містять достовірних доказів , про заробіток сім»ї ОСОБА_1 у період перебування у шлюбі .

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов» язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2641цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв»язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об»єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

У процесі судового розгляду даної справи , факт придбання спірної квартири за кошти матері позивача підтверджено належними доказами.

Крім того , суд приймає до уваги пояснення , надані у судовому засіданні свідками, які підтвердили факт придбання квартири за кошти матері позивача- Танащук Д. А. ( третьої особи по справі).

Факт придбання спірної квартири не визнавався тільки ОСОБА_2 та її представником. Проте, жодного доказу на підтвердження наявності грошових коштів на придбання квартири у ОСОБА_2, суду не представлено.

Довідка , видана ПАТ « Ощадбанк» , згідно якої у період з 2013 року по 2018 рік ОСОБА_2 отримувала переказ у різних сумах з розрахунку від 40 доларів США до 1000 доларів США періодично, суд не може розцінювати як доказ , про вклад даних коштів у придбання спірної квартири. ( а.с. 50 ).

Що стосується спірного гаража, то слід зауважити , що згідно ордера № 7 , виданого Товариством по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 від 20.05.2011 року ОСОБА_1 , на підставі державного акту № 969 від 13.11.1989 року на право постійного користування землею , ОСОБА_1 виділено земельну ділянку розміром 24,79 квадратних метри в постійне користування на право власності під забудову гаража. ( 44-46).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 04.12.2018 року , він звернувся до Голови управління товариства по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 із проханням прийняти його у члени даного товариства і переоформити на його ім»я цегляний гараж № 226 , який раніше належав його батьку ОСОБА_21, який помер 08.09.2010 року . ( а.с.101-104) .

Згідно поданих до суду заяв , ОСОБА_3 ( мати ОСОБА_1Д.) та ОСОБА_12 ( сестра ОСОБА_1 ) у 2011 році відмовились від оформлення після смерті ОСОБА_21 право власності на спірний гараж на користь ОСОБА_1 (а.с. 105-106).

Жодного доказу , на підтвердження купівлі спірного гаража чи підстав набуття права вланості за кошти ОСОБА_2 , суду не надано та свідками не підтверджено.

Судом встановлено, що спірний гараж належав батькові ОСОБА_1 ще задовго до укладення шлюбу між сторонами у справі. Після смерті ОСОБА_21 гараж був успадкований ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає доцільним задовольнити первісні вимоги ОСОБА_1 оскільки у процесі судового розгляду даної справи , ним було підтверджено джерело походження коштів на придання спірної квартири та підтверджено факт відсутності будь-якої дольової участі ОСОБА_2 у придбанні спірного житла.

Щодо вимог за зустрічним позовом , суд вважає, що слід відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2, оскільки нею не надано належних доказів наявності у неї коштів на час придбання спірного майна і їх використання для такого придбання. Також доказів того, що спірне майно придбано у результаті їх спільної праці з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючисть ст.ст.60, 69-71 СК України, ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 58000, м.Чернівці, вул. Руська, 265/41) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,60 кв.м., житловою площею 27,10 кв.м.

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 49,60 кв.м., житловою площею 27,10 кв.м. припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 741,74 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19.04.2019 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський