Справа № 373/2134/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 квітня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі секретаря Литвишко В.М.,

розглянув в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у розпоряджанні часткою у праві спільної часткової власності на квартиру.

Представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у розпоряджанні відповідачем ОСОБА_1 ј частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним іпотечного договору № 04/1/148 від 20.03.2008, який був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Також просить усунути перешкоди у розпоряджанні ОСОБА_1 ј частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним договору № 5088 від 13.09.2010 про внесення змін до іпотечного договору № 04/1-148 від 20.03.2008, який був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Судові витрати просить розділити між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір № 31-35/22 про надання кредиту в сумі 49400 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 19.03.2018. Також 20.03.2008 між позивачем, майновими поручителями третіми особами по справі з однієї сторони та позивачем з другої сторони було укладено іпотечний договір № 04/1-148, за яким в іпотеку Банку була передана квартири АДРЕСА_2, яка належить позивачу та третім особам на праві спільної часткової власності. В звязку з укладеним договором іпотеки на вказану квартиру було накладено заборону відчуження. Додатковими угодами від 13.09.2010 було внесено зміни до кредитного договору та договору іпотеки щодо кінцевого терміну погашення кредиту не пізніше 19.03.2023.

31.10.2018 позивач звернувся до нотаріуса щодо посвідчення договору дарування належної йому ј частки у праві спільної часткової власності на вказану квартиру, але нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено в звязку з перебування квартири в іпотеці банку та під забороною відчуження.

13.12.2018 представником відповідача ОСОБА_6 суду надані письмові пояснення в порядку ст.43 ЦПК України, в яких він просить залучити АТ «Укрсоцбанк» до участі в справі як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Посилається на те, що позивач, як співвласник, разом з трьома іншими співвласниками третіми особами по справі, підписали іпотечний договір та погодилися з його умовами, взявши на себе конкретні договірні зобовязання. Крім того, відповідно до п.2.1.4. Іпотечного договору позивач з третіми особами, як співвласники іпотечної квартири взяли на себе зобовязання без письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки. Таким чином, при відсутності факту звернення позивача за письмовою згодою до банку, безпідставними є доводи позивача, що банк порушив його право на розпоряджання належної йому ј частини в іпотечній квартирі. А потреба позивача у відчуженні його частки в іпотечній квартирі не є належною підставою для визнання недійсним іпотечного договору. Також просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, так як з дня укладення іпотечного договору позивач звернувся до суду після спливу трьох років.

08.01.2019 позивачем надано суду додаткові письмові пояснення щодо письмових пояснень відповідача, в яких він посилається на те, що укладення іпотечного договору та договору про внесення змін до іпотечного договору не підтверджує їх законності та відповідності їх змісту вимогам законодавства України. Наполягає на тому, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість між ними, а ніякої домовленості про передачу квартири у спільну сумісну власність між позивачем та майновими поручителями не існувало. Зазначає, що в розпорядженні органу приватизації від 22.10.2004, яке було підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004, не визначено вид спільної власності на нерухоме майно, яке підлягає приватизації, а лише зазначено, що вказану квартиру передано «у приватну спільну (сумісну чи часткову) власність». Тому спірна квартира належить позивачу та майновим поручителям на праві спільної часткової власності та кожному з них належить по ј частці у праві спільної часткової власності на квартиру. Вважає, що нотаріусом невірно визначено вид спільної власності на квартиру, що призвело до невизначеності прав позивача та третіх осіб. Належна позивачу ј частка у праві спільної часткової власності на квартиру не є предметом іпотеки за іпотечним договором, і на неї не накладено заборону відчуження, і тому позивач не може нею розпорядитися, оскільки в іпотечному договорі зазначена спільна сумісна власність іпотекодавців на квартиру. Щодо строків позовної давності, то зазначає, що позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Окрім того, вважає, що представником позивача було порушено строки подання заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, яка повинна була бути поданою в межах строків, встановлених ст.ст.178, 180 ЦПК України для подання відзиву або заперечення.

Позивач направив суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в своїй заяві просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Позивач в судове засідання не зявився, направив суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання на виклик суду не зявився, в своїй заві просив слухати справу без участі представника АТ «Укрсоцбанк».

У звязку з цим, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні обставини:

Відповідно до доданої до матеріалів справи копії договору про надання відновлювальної кредитної лінії №31-35/22 від 20.03.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання банком ОСОБА_1 кредиту в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 49400 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 19.03.2018.

20.03.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, як іпотекодавцями, було укладено іпотечний договір № 04/1-148 (із майновими поручителями), за яким іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 усіх своїх зобовязань перед іпотекодержателем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 31-35/22 від 20.03.2008 нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні зміни, а саме: квартиру АДРЕСА_3.

30.09.2010 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 був укладений договір про внесення змін до Іпотечного договору № 04/1-148 від 20.03.2008, яким внесено зміни в п.п.1.4.1., 1.4.2. п.1.4 Іпотечного договору щодо кінцевого терміну погашення всіх траншів кредиту, а саме: до 19.03.2023.

Відповідно до копії Розпорядження органу приватизації від 22.10.2004 №Дорофєєву ОСОБА_7 вирішено передати квартиру за адресою: АДРЕСА_4 в приватну спільну (сумісну чи часткову) власність.

Згідно з копією Свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004 квартира АДРЕСА_5 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сімї: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2004 власниками квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 по ј частці кожен, форма власності приватна.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГТУЮ в м. Києві ОСОБА_8 від 31.10.2018 за № 34/01-16 вчинити нотаріальну дію щодо посвідчення договору дарування належної ОСОБА_1 ј частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_7 неможливо, оскільки в Державному реєстрі речових прав на зазначене вище нерухоме майно накладена заборона відчуження нерухомого майна та іпотека.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_8 належить по ј частці кожному на праві власності ОСОБА_3 та членам його сімї: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4. На вказану квартиру накладено заборону відчуження на підставі Договору іпотеки від 20.03.2008.

До матеріалів справи додано копію заяви ОСОБА_1 на імя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 25.09.2018 про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус КМНО ОСОБА_9, про визнання недійсними договорів.

Згідно з довідкою АТ «Укрсоцбанк» № 04.22-07/12967 від 29.11.2018 ОСОБА_1 за договором кредиту від 20.03.2008 має строкову заборгованість в розмірі 18645,00 доларів США, прострочену заборгованість в розмірі 28640,00 доларів США, строкову заборгованість по нарахованих процентах в розмірі 8150 доларів США, прострочену заборгованість по нарахованих процентах в розмірі 61535,94 доларів США, заборгованість по пені в сумі 95653,95 доларів США, заборгованість по пені в сумі 30,496,84 гривень, пеня до сплати 2734543,04 гривень.

28.11.2018 за № 13.3.03/96-10364 АТ «Укрсоцбанк» на імя ОСОБА_1 було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням, про намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно з ч.1 ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Частиною 1 стаття 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

Оцінюючи доводи представника позивача про те, що квартира АДРЕСА_9 належала позивачеві та третім особам на праві спільної часткової власності, суд доходить висновку, що правочином, який підтверджує право власності на зазначену квартиру та визначає його статус є свідоцтво про право власності на житло від 22.10.2004, яке видано на підставі розпорядження органу приватизації від 22.10.2004 № 3839.

Незважаючи на те, що у зазначеному розпорядженні не визначено вид спільної власності, у який передавалась квартира позивачеві, у вказаному свідоцтві міститься відмітка про те, що воно посвідчує право спільної сумісної власності на зазначену квартиру позивача та третіх осіб.

Відповідно до п. 3.8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за №157/6445, після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав, видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа та містить, у тому числі підстави виникнення чи припинення права власності.

У контексті відповідних аргументів представника позивача, за результатом дослідження вищевказаного витягу від 02.12.2004, у тому числі зважаючи на зазначену норму, суд доходить висновку, що 02.12.2004 відбулась реєстрація права власності позивача та третіх осіб на зазначену квартиру, підставою виникнення якого було свідоцтво про право власності на житло від 22.10.2004. Таким чином, відомості, зазначені у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно є похідними від відомостей, зазначених у свідоцтві про право власності.

Оскільки позивачем не наведено інших підстав виникнення у нього права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_9 та не надано суду відповідних доказів, суд доходить висновку, що зазначена квартира на момент укладення іпотечного договору №04/01-148 від 20.03.2008 та договору №5088 від 13.09.2010 про внесення змін до нього належала позивачеві та третім особам на праві спільної сумісної власності.

Також, при оцінці доводів представника позивача щодо відсутності між позивачем та третіми особами домовленості про передачу квартири у спільну сумісну власність, суд враховує те, що при укладенні оспорюваних правочинів зазначені особи на підтвердження належності їм прав на їх укладення та дійсності настання наслідків за цими правочинами зазначили, що квартира АДРЕСА_9 належить їм на праві спільної сумісної власності (п.п.1.1, 1.5.10 договору № 04/01-148), тобто підтвердили свою домовленість щодо того, що квартира перебуває у їх спільній сумісній власності.

Таким чином, на момент укладення оспорюваних правочинів позивач та треті особи на підставі наявного в них правочину (свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004), який підтверджував їх право спільної сумісної власності на квартира АДРЕСА_9, погодили усі істотні умови оспорюваних правочинів та висловили згоду на настання наслідків їх недотримання.

За таких обставин суд доходить висновку, що обставини недійсності оспорюваних правочинів, на які вказано у позові (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України), не знайшли свого підтвердження, оскільки зміст цих правочинів не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У звязку з наведеним, суд доходить висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на приписи ч. 9 ст.159 ЦПК України заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.12.2018 у справі №373/2134/18, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у розпоряджанні часткою у праві спільної часткової власності на квартиру відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.12.2018 у справі №373/2134/18, - заборона вчинення реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_10, загальною площею 68,3 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 8572405, що належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, скасувати.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_11, РНОКПП НОМЕР_1.

Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», місцезнаходження: вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150, .

ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_11, РНОКПП НОМЕР_2.

ОСОБА_3, місце реєстрації: АДРЕСА_11, РНОКПП НОМЕР_3.

ОСОБА_4, місце реєстрації: АДРЕСА_11, РНОКПП НОМЕР_4.

Текст повного рішення виготовлено 25.04.2019.

Суддя Д. В. Свояк