ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року м. Херсон
справа № 654/50/19
провадження №22-ц/819/799/19
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,
суддів: Пузанової Л.В.,
Чорної Т.Г.,
секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Херсонської області на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Сіянко В.М. від 20 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління державної міграційної служби у Херсонській області, Дніпровський районний відділ у місті Херсоні Управління державної міграційної служби в Херсонській області, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.
Заява мотивована тим, що встановлення факту їй необхідно для оформлення громадянства її рідній сестрі ОСОБА_2 , яка є громадянкою Туркеменістану, оскільки остання подала документи для отримання громадянства України, проте Дніпровським районним відділом у м. Херсоні управління державної міграційної служби України в Херсонській області їй було зазначено на необхідність надання рішення суду щодо факту проживання особи або визначених Законом України «Про громадянство України» кровноспоріднених родичів на території України до 24 серпня 1991 року.
Посилаючись на докази, які свідчать про постійне проживання заявниці на території України та родинні зв`язки між заявницею та заінтересованою особою ОСОБА_2 , зазначаючи мету встановлення юридичного факту, просила заяву задовольнити.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2019 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.
В апеляційній скарзі Управління державної міграційної служби України в Херсонської області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на надані ним пояснення, щодо відсутності у заявниці підстав для звернення до суду з зазначеною заявою, оскільки заявниця вже є громадянкою України, та встановлення такого факту для самої заявниці не породжує юридичних наслідків, пов`язаних з громадянством, а підстави звернення до суду в інтересах сестри ОСОБА_2 , не наведені. Зазначає, що заявником по даній справі має бути особа для якої, у разі встановлення факту її або осіб, визначених у ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство» постійного проживання на території до 24.08.1991 року, буде породжувати юридичні наслідки, а саме ОСОБА_2 , а не її сестра ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника її доводи не визнав, вважає, що особа, яка подала апеляційну скаргу вдається до надмірного формалізму усупереч концепції ефективного захисту прав особи. Зазначає, що оскаржуване рішення суду не порушує прав апелянта.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви суд першої інстанції суд виходив з того, шо ОСОБА_2 не проживала на території України станом на 24 серпня 1991 та не зможе надати рішення суду про встановлення відповідного факту, а також не зможе звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання її цивільно-процесуально дієздатної сестри, а тому звернення заявниці з даними вимогами, на думку суду є доцільними в даній ситуації та не суперечить нормам чинного законодавства.
Заслухавши доповідача, представника Управління державної міграційної служби України в Херсонської області, заявника та її представника, ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Підстави набуття громадянства України визначені в статті 6 Закону України «Про громадянство України».

Так, громадянство України набувається, у тому числі за територіальним походженням .

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама, чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються

З аналізу наведеного слідує, що однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до актових записів про народження, укладення шлюбу, заявниці ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є рідними сестрами, з яких перша є громадянкою України, а інша громадянкою Туркемінастану/а.с.6,7,9/. Документи наведені заявницею та оцінку яким надав суд першої інстанції свідчать про те, що з 06.01.1989 року по 23.07.2002 року вона проходила за контрактом війську службу у військовій частині, що дислокувалася на території Херсонської області /а.с.16,17/, з 1986 року по 2008 року була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 / а.с.14/.
Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главою 1 та 6 розділу IV ЦПК України.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Предметом розгляду у цій справі є встановити факт постійного проживання заявника на території України до 24 серпня 1991 року.

Метою встановлення даного факту заявник зазначила оформлення громадянства України її рідною сестрою ОСОБА_2 , яка є громадянкою Туркменістану та бажає набути громадянство України за територіальним походженням на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство України», оскільки з листа №10/13003 від 19.12.2018 року Дніпровського районного відділу у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області вбачається, що останній ставить за необхідність надання рішення суду щодо факту проживання на території України до 24 серпня 1991 року для подальшого оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням/ а.с.13/.

Згідно п.31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215(в редакції Указу Президента Українивід 27 червня 2006 року № 588/2006 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону ), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт постійного проживання рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з рідними (повнорідними та неповнорідними) братом чи сестрою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Управління державної міграційної служби України в Херсонської області пояснила, що надані ОСОБА_2 документи, які свідчать про проживання її рідної сестри ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991 року ( які надані і до заяви про встановлення факту) Управлінням не ставляться під сумнів, але, не зважаючи на викладені положення наведеного Указу Президента України, вважає, що повинно бути надано рішення суду про встановлення факту проживання сестри заявника на території України. При цьому представник зазначила, що оскаржуване рішення суду, при набранні ним чинності, також буде прийнято ними для доведення факту постійного проживання сестри, ОСОБА_1 , на території України, проте звернення до суду мало бути здійснено ОСОБА_2 .

Висловлена позиція представника Управління на думку колегії суддів не відповідає принципу пропорційності у цивільному судочинстві, враховуючи забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що представником Управління, за наявності документів, що підтверджують факт проживання рідної сестри заявника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991 року не наведено правові підстави необхідності рішення суду про встановлення факту проживання до 24.08.1991 року, проте своїми діями ( листом від 19.12.2018 року / а.с.13/) зумовили звернення до суду з заявою про встановлення такого факту.

Враховуючи, що представник Управління державної міграційної служби України в Херсонської області не навела переконливих доводів, які стали б підставою для скасування судового рішення і відмови у задоволенні заяви, порушення прав чи інтересів Управління, а також з урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке спрямовано на досягнення мети отримання громадянства України у передбаченому законом порядку.

Керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Херсонської області залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року
Суддя І.В. Склярська