ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 617/784/15-ц

Провадження № 22-ц/818/602/19

23 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство»;

відповідачі - Вовчанська районної державна адміністрація, ОСОБА_1, Реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2

на заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року (суддя Ворона С.В.)

по цивільній справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації, ОСОБА_1, Реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції, третя особа Відділ Держгеокадастру у Вовчанському районі Харківської області про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки, -

встановив:

У квітні 2015 року заступник прокурора Харківської області звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати розпорядження Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області № 660 від 21 листопада 2012 року та № 174 від 19 липня 2013 року; визнати недійсним та скасувати записи про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0046 від 15.08.2013 року № 5009843; зобовязати ОСОБА_1 передати ДП «ДП Вовчанське лісове господарство» спірну земельну ділянку, судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову зазначав, що розпорядженням Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 21 листопада 2012 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу рекреаційного призначення у власність громадянам в кількості 88 чоловік для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області. Розпорядженням Вовчанської районної державної адміністрації Харківської від 19 липня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, площею 7,8570 га із земель запасу рекреаційного призначення для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, на підставі якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0833 га із земель запасу рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва та внесено відомості про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.08.2013 року за № 5009843. Земельна ділянка передана ОСОБА_1 із земель, що раніше перебували в оренді ТОВ «Синтез Блеск» та ТОВ «Телесенс» на підставі договорів оренди, укладених з Вовчанською районною державною адміністрацією. Вказаним субєктам господарювання земельну ділянку передано для використання у рекреаційних цілях без зміни цільового призначення та без вилучення із постійного землекористування ДП «Вовчанське лісове господарство».

Прокурор в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року позов заступника прокурора Харківської області задоволено. Скасовано розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 21.11.2012 року № 660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва.

Скасовано розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 19.03.2013 року № 174 «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер :01:005:0046, вартістю 171 281 гривень, для індивідуального дачного будівництва.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0046 від 15.08.2013 року № 5009843 та внести відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 та передати ДП «Вовчанське лісове господарство» земельну ділянку, площею 0,0833 га, кадастровий номер :01:005:0046, про що скласти Акт прийому-передачі. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 22.10.2018 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07.12.2015 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що визначити цільове призначення земельної ділянки, а отже і встановити її категорію, можливо лише на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Доказів того, що ДП «Вовчанське лісове господарство» на момент передачі ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки в приватну власність був розроблений її проект землеустрою, яким встановлено її цільове призначення та межі а також прийнято рішення органом державної влади чи місцевого самоврядування про віднесення її до відповідної категорії матеріали справи не містять.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура Харківської області зазначила, що лише органи державної влади наділені дискреційними повноваженнями прийняття рішень щодо вилучення земельних ділянок та зміни їх цільового призначення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області зазначив, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримує та просить задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що розпорядженням Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 21 листопада 2012 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу рекреаційного призначення у власність громадянам в кількості 88 чоловік для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області.

Розпорядженням Вовчанської районної державної адміністрації Харківської від 19 липня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, площею 7,8570 га із земель запасу рекреаційного призначення для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, на підставі якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0833 га із земель запасу рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва та внесено відомості про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.08.2013 року за № 5009843.

До списку громадян у кількості 88 чоловік внесено ОСОБА_1

На підставі вказаного рішення Вовчанської районної державної адміністрації ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0833 га із земель запасу рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва та внесено відомості про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.08.2013 року за № 5009843(кадастровий номер :01:005:0046)

Також встановлено, що земельна ділянка передана ОСОБА_1 із земель, що раніше перебували в оренді ТОВ «Синтез Блеск» та ТОВ «Телесенс» на підставі договорів оренди, укладених з Вовчанською районною державною адміністрацією. Вказаним субєктам господарювання земельну ділянку передано для використання у рекреаційних цілях без зміни цільового призначення та без вилучення із постійного землекористування ДП «Вовчанське лісове господарство».

Задовольняючи позовні вимоги заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, вважає його законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цих кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 210 ЗК України, угоди, укладені з порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Статтею 203 ч. 1 Цивільного Кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного Кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 21 Земельного Кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:- визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу земельних ділянок громадянам та юридичним особам :- визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;- відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; - притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 378 Цивільного Кодексу України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Як було встановлено та підтверджується матеріалами справи, спірна земельна ділянка належить до категорії земель лісогосподарського призначення та розташована в межах 103 кварталу, виділ 18 Старосалтівського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами, а саме копією планшету лісовпорядкування №7 Старосалтівського лісництва за 2010 рік і знаходиться в постійному користуванні ДП «Вовчанське лісове господарство».

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що земельна ділянка, яка була передана в постійне користування ОСОБА_1 з виготовленням державного акту, є землями лісогосподарського призначення, тому розпорядження Вовчанською РДА є незаконними та підлягають скасуванню, а спірна земельна ділянка поверненню її власнику.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14; від 24 червня 2015 року у справі № 6-502цс15, а також у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року № 61-4814 св 18.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу наявності підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави в суді необхідно зазначити наступне.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі він набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах, де прокуратура представляє інтереси держави, а не інтереси Державного агенства лісових ресурсів, спрямоване саме на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у власність держави земельної ділянки.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання представника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та суді апеляційної інстанції на те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 14.06.2011 року за ОСОБА_1 визнано право власності на одноповерховий будинок, що розташований на спірній земельній ділянці, що у відповідності з вимогами ст. 120 Земельного кодексу України підтверджує право користування відповідача земельною ділянкою, судовою колегією не приймаються.

Згідно відповіді в.о. керівника апарату Господарського суду Харківської області від 01.03.2019 року, позов ОСОБА_1 та інших до ТОВ «Синтез-Блекс» та Старосалтівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Вовчанський шлях, 19/2, с. Петровське, Вовчанського району Харківської області не розглядався ( т. 2 а.с. 24 ).

Аналогічно, не приймаються судовою колегією і посилання представника відповідача на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2017 року визнано частково недійсними планово-картографічні матеріали лісовпорядкування лісовпорядного планшету №7 кварталу 103 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство», розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об»єднанням «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у 2001 та 2010 роках.

Згідно відповіді головного інженера ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», зміни, внесені до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме, до лісовпорядного планшету №7 кварталу 103 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство» на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2017 року не стосуються спірних земельних ділянок.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3