Ухвала

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 381/2647/18

провадження № 61-7485ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Ковалевської Л. М. та постанову Київського апеляційного суду, ухвалену у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» про зобов'язання виконати умови договору та скасування заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» (далі - КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК») про зобов'язання виконати умови договору та скасування заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у січні 2012 року керівництво КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» запропонувало йому підписати типовий договір №2795 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Договір) з додатком до нього з тарифами про оплату 1 кв.м загальної площі житлового фонду №272 із семи пунктів, затвердженого рішенням міськвиконкомом 17 грудня 2010 року (далі Додаток). Після ознайомлення з Договором та додатками позивач написав протокол розбіжностей (далі Протокол) в якому запропонував вилучити з Додатка пункти 3,6,7, оскільки він цими послугами не користується. Договір з Протоколом ним підписаний 10 січня 2012 року та наданий відповідачу. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо протягом 30 днів отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Оскільки, станом на 01 липня 2018 року він не одержав від КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» заперечень або відмови від укладення запропонованого ним Договору та Протоколу, Договір №2795 від

10 січня 2012 року вважається чинним за його редакцією, згідно якої вилучені пункти 3,6,7. Однак, кожного місяця, у рахунках про оплату комунальних послуг, відповідач зазначає про стягнення оплати за ці послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 01 липня 2018 року сума заборгованості становить 1 363,00 грн. Посилається на те, що він щомісячно сплачує за комунальні послуги, є людиною літнього віку, інвалідом третьої групи, і такі дії відповідача негативно відображуються на його стані здоров'я та самопочутті, що призводить до моральних страждань.

Посилаючись на наведене, просив зобов'язати КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» виконувати умови Договору №2795 від 10 січня 2012 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, скасувати заборгованість у сумі 1 363,00 грн, зобов'язати КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» не нараховувати оплату за ті пункти Договору, які були виключені згідно Протоколу розбіжностей та стягнути на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від

19 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій він просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є зобов'язання відповідача виконувати умови договору, скасування заборгованості у сумі 1 363,00 грн та відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Ціна позову становить 2 363,00 грн (1 363,00+1 000,00), що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Судами попередніх інстанцій вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від

14 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» про зобов'язання виконати умови договору та скасування заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик