22-ц/804/1200/19
266/64/19

Головуючий в 1 інстанції Шишилін О.Г.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2019 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі:
Головуючого суді ОСОБА_1
суддів Баркова В.М., Мироненко І.П.
секретар Тулянкіна М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 року у цивільній справі № 266/64/19 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ОТП Банк» про тлумачення змісту угоди,
ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк (далі Відповідач) про розяснення угоди, а саме акту прийому - передачі бази відпочинку «Волна» від 11.05.2009 р. вказуючи на те, що ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009 р. з забезпечення позову у цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки Позивача було зобовязано передати Базу відпочинку «Волна» на зберігання представнику Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» у тому числі, але не виключно ключі від приміщення та тощо. На виконання даної ухвали сторони 11.05.2009 р. підписали акт прийому - передачі бази відпочинку «Волна», ключів від всіх приміщень,чим підтвердили їх передачу на відповідальне зберігання Відповідачу без будь-яких зауважень. Просив розтлумачити угоду, а саме які та з якого моменту виникли правовідносини між сторонами після підписання вищезазначеного акту, якими нормами законодавства України вони регулюється, визначити час переходу зобовязання по зберіганню бази відпочинку «Волна» між сторонами. Посилався на ЗУ «Про захист прав споживачів» оскільки акт прийому передачі виник у звязку із невиконанням договору споживчого кредиту.
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно зясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином в розумінні ст. 202 ЦПК України: угоди мають вольовий характер, який виявляється в бажанні осіб встановити права і прийняти обовязки з метою досягнення правового результату.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обовязків за угодою, є виконанням угоди. Таке виконання угоди може оформлюватись окремими документами, складеними сторонами за угодою (накладною, актом прийому-передачі майна та іншими документами), які не породжують самостійних прав чи обовязків, а є лише технічною фіксацією виконання умов угоди, тобто документуванням особами своїх дій з реалізації набутих прав і прийнятих обовязків.

Отже, акти прийому-передачі не породжують жодних прав та обовязків, характерних для угоди як виду зобовязання. В акті прийому-передачі не зафіксовано, які права й обовязки виникають між сторонами, і для якого інституту договірних зобовязань вони характерні.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином в залежності від інституту договірних зобов'язань зміст угоди відрізняється за правами та обов'язками сторін за нею, тобто за своїми істотними умовами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2019 р. в забезпечення позову по цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_2 відповідно до акту прийому передачі від 11.05.2009 р. Закритому Акціонерному Товариству «ОТП Банк» було передано на зберігання Предмет Іпотеки База відпочинку «Волна», що знаходиться за адресою Донецька область, Першотравневий район, смт. Ялта, пров. Маяковського, 2а. Майно передано у повному обсязі, зауважень та претензій щодо передачі майна сторони не мають.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов правильного висновку, що акт прийому - передачі від 11.05.2009 р. було складено на виконання ОСОБА_2 рішення суду, а саме ухвали Першотравневого районного суду Донецької області про забезпечення позову від 05.05.2009 р.

Даний акт прийому - передачі є документом, що підтверджує виконання рішення суду, яким було зобовязано позивача передати об'єкт на зберігання відповідачу, а останній в свою чергу прийняв його на зберігання.

Крім того Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 р. у справі №266/1313/15-ц (провадження №61-7914св18) вказав, що акт прийому передачі від 11.05.2009 р. не породжує жодних прав та обовязків, характерних для угоди, як виду зобовязання.

Згідно з приписами ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Суд правильно встановив, що акт прийому передачі від 11.05.2009 р. не є правочином, який породжує права та обовязки характерні для угоди як виду зобовязання між сторонами, він не підлягає тлумаченню у розумінні ст.ст. 637, 213 ЦК України, а тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Суддя