КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3033/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019року місто Київ

справа № 761/39942/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1/2834319 від 17 серпня 2016 року у розмірі 129830,34 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 90766,67 грн.; простроченої заборгованості за кредитом - 9020,30 грн.; комісії - 2405,80 грн.; нарахованих відсотків - 83,16 грн.; простроченої комісії - 16587,73 грн.; прострочених відсотків - 8733,41 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та комісійної винагороди - 2233,27 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 17 серпня 2016 року між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений комплексний договір № 1/2834319, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 104600,00 грн., строком з 17 серпня 2016 по 16 серпня 2021 року включно, зі сплатою 15% річних за користування кредитом та комісійної винагороди в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту.

Вказував, що банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак останняумови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року позов ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за кредитним договором №1/2834319 від 17 серпня 2016 року в загальному розмірі 129830,34 грн. та судовий збір у розмірі 1947,46 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що умовами комплексного договору не передбачено способу та механізму дострокового стягнення боргу в повному обсязі, а тому вважає, що банк має право вимагати погашення лише простроченої заборгованості за договором.

Вказувала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки у розрахунку не відображено дати порушення графіка погашення кредиту, не зрозуміло з якого періоду нараховується прострочена заборгованість, комісія та пеня, не зазначено дати та розміри погашения нею кредиту, відсотків та комісії по кредиту.

Зазначала, що нарахування банком комісії є неправомірним, оскільки позивачем не зазначено за що саме їй як споживачу кредитних послуг щомісячно нараховується комісія.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 18 липня 2017 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 129830,34 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 у повному обсязі.

Проте, колегія суддів в повній мірі не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 серпня 2016 року між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»та ОСОБА_1 укладено комплексний договір №1/2834319, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 104600,00 грн., строком з 17 серпня 2016 року по 16 серпня 2021 року включно, зі сплатою 15% річних за користування кредитом та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту (п.п.1.1., 1.3.1, 1.3.2. договору).

Згідно з п.1.1. вказаного договору відповідачприйняла на себе зобов'язання сплачувати платежі за кредитом щомісячно в число місяця,визначене Графіком погашення заборгованості (Додаток №1 до договору, який є його невідємною частиною), як день повернення кредиту.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається позичальнику споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умов страхування життя позичальника, які є невід'ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку.

Відповідно до 3.1. комплексного договору у разі прострочення строку оплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за договором за кожен день прострочення платежу.

Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1, скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого у останньої перед банком утворилася заборгованість.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 18 липня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 становить 129830,34 грн. та складається із:

заборгованості за кредитом (строкова заборгованість) - 90766,67 грн.;

простроченої заборгованості за кредитом - 9020,30 грн.;

комісії - 2405,80 грн.;

нарахованих відсотків - 83,16 грн.;

простроченої комісії - 16587,73 грн.;

прострочених відсотків - 8733,41 грн.;

пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та комісійної винагороди - 2233,27 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заборгованість погашена не була.

Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст.625 ЦК Українипередбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі порушенням боржником виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, банк, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, може використати право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

В матеріалах справи міститься лист від22 березня 2017 року №10451/829 адресований на ім'я відповідача, згідно якого банк повідомляв останню про те, що у неї станом на 22 березня 2017 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 14475,98 грн. та просив її сплатити протягом 30 днів з дня отримання даного листа (а.с 6).

Згідно з п.2.3.5. Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та умов страхування життя позичальниканевиконання зобов'язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 30 днів з дати відправки повідомлення банком, дає право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів та/або нарахованих комісій, штрафів та пені.

Пунктом 2.3.7 вказаних Правил передбачено, що якщо Позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової Вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.

24 квітня 2017 року ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» направив ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов'язань за комплексним договором №1/2834319від 17 серпня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вимогу банку не виконала, кошти не повернула.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Звертаючись з даним позовом ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» пред'явив вимогу про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 129830,34 грн., тобто реалізував своє, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, право вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що умовами комплексного договору не передбачено способу та механізму дострокового стягнення боргу в повному обсязі, а тому банк має право вимагати погашення лише простроченої заборгованості за договором спростовуються вищевикладеним.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч.5 ст.11, ч.ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що умовами договору передбачено комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є незаконним. Крім того, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанцій зазначені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду України до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по комісія - 2405,80 грн. та простроченої комісії у розмірі 16587,73 грн.

Оскільки банк неправомірно нараховував відповідачу комісію, а відтак пеня за несвоєчасне погашення комісійної винагороди у розмірі 1074,54 грн. також не може бути нарахована відповідачу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 109762,27 грн., яка виникла станом на 18 липня 2017 року та складається з: заборгованості за кредитом (строкова заборгованість) - 90766,67 грн.; простроченої заборгованості за кредитом - 9020,30 грн.; нарахованих відсотків - 83,16 грн.; прострочених відсотків - 8733,41 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 1158,73 грн.

Доводи відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки у розрахунку не відображено дати порушення графіка погашення кредиту, не зрозуміло з якого періоду нараховується прострочена заборгованість, комісія та пеня колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.

При цьому, відповідачем також не було надано доказів, які б спростовували те, що банком не було враховано або невірно враховано платежі, які остання сплачувала на погашення кредитної заборгованості.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог частково.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у розмірі 1646,38 грн., а з ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь відповідача - 451,62 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Пушкінська, 42/4, заборгованість за кредитним договором у розмірі 109762 грн. 27 коп., яка виникла станом на 18 липня 2017 року та складається з: заборгованості за кредитом (строкова заборгованість) - 90766 грн. 67 коп.; простроченої заборгованості за кредитом - 9020 грн. 30 коп.; нарахованих відсотків - 83 грн. 16 коп.; прострочених відсотків - 8733 грн. 41 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 1158 грн. 73 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» судові витрати у розмірі 1646 грн. 38 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Пушкінська, 42/4, на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 451 грн. 62 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: