КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5655/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Панкова Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року у складі судді Луценка О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначав, що 07 червня 2015 року о 13 год. 00 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_5, по вул.Богатирська в м. Києві, залежно від швидкості руху не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року встановлено вину ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно висновку спеціаліста № 9220 від 22 липня 2015 року, складеного ФОП ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача «Хюндай», д.н.з.НОМЕР_4, в результаті його пошкодження в ДТП становить 158 711 грн. 72 коп. Крім того, позивачем понесені витрати по сплаті вартості висновку експертного дослідження № 9220 від 22 липня 2015 року, в сумі 1400 грн.

Посилаючись на те, що позивач звернувся до страхової компанії про виплату страхового відшкодування та йому було здійснену страхову виплату в розмірі 50 000 грн., позивач просив відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, у зв'язку з чим стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 110 111 грн. 72 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 61 307 грн. 47 коп., витрати на проведення автотоварознавчого експертного дослідження в розмірі 1400 грн., та судові витрати в розмірі 1101 грн. 12 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення і неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не здійснено жодних дій для підтвердження достовірності доказам, які були долучені позивачем та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а також безпідставно не задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, допит експерта та призначення товарознавчої експертизи.

Крім того, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві відкрито кримінальне провадження № 0002171, яке внесено до ЄРДР 23 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 358 КК України, а саме за фактом підробки розрахункових квитанцій щодо проведення ремонту автомобіля позивача.

Посилаючись на вказане та те, що наданий позивачем до матеріалів справи висновок № 9220 експертного дослідження від 22 липня 2015 року, складений експертом ФОП ОСОБА_5 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку не є належним та ж допустимим доказом, та не відповідає визначенню ст. 76, ст. 77 ЦПК України, а сума матеріального збитку за проведення вказаного експертного дослідження у розмірі 1400 грн. не підлягає стягненню з скаржника, просить апеляційну скаргу задовольнити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на порушення і неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні надав перевагу висновку експертів № 11677/17-54 від 10 листопада 2017 року та не мотивував відхилення висновку № 9220 від 22 липня 2015 року, а також замовлення наряд на роботи № 673 від 28 вересня 2015 року та відповідні квитанції.

Посилаючись на зазначене та те, що розрахункові документи не можуть містити розрахунку втрати товарної вартості, а остання є складовою реальних збитків, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 07 червня 2015 року о 13 год. 00 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем « ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_5, по вул. Богатирська в м. Києві, залежно від швидкості руху не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Власником автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_4, є позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію (а.с.7 т.1).

Встановлено, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року встановлено вину ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.8-9 т.1).

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ2577008, виданого страховою компанією ПрАТ «СК Провідна», на момент вчинення ДТП відповідальність за завдання шкоди автомобілем відповідача була застрахована (а.с.46 т.1).

Встановлено, що страховою ПрАТ «СК Провідна» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. (а.с.47 т.1).

Відповідно до висновку спеціаліста № 9220 від 22 лютого 2015 року, складеного ФОП ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 158 711 грн. 72 коп. Крім того, позивачем понесені витрати по сплаті вартості висновку експертного дослідження №9220 від 22 липня 2015 року (а.с.10-34, 38 т.1).

Згідно висновку № 11677/17-54 від 10 листопада 2017 року, проведеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Єрмоленко О.О. та Береговим С.В., вартість відновлювального ремонту «Хюндай Акцент», д.н.з. НОМЕР_4, пробіг 77261 км (станом на 22.07.2015р.), двигун 1396 см.куб., бензиновий, кузов НОМЕР_6, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складала 111 307 грн. 47 коп. (а.с.155-162 т.1).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з наявності доказів, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розміру завданої шкоди, а також доказів того, що відповідач є завдавачем шкоди й особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Згідно до частини першої та другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Встановлено, що легковий автомобіль «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_5, який належить ОСОБА_1, було застраховано у ПрАТ «СК Провідна» з страховим лімітом за шкоду майну 50 000 грн., на підставі чого за завдану автомобілю «Хюндай», д.н.з.НОМЕР_4, шкоду внаслідок ДТП від 07 червня 2015 року страховою було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу, в розмірі 50 000 грн. (а.с.46,47 т.1).

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Ухвалюючи рішення, районний суд визнав належним доказом по справі висновок № 11677/17-54 від 10 листопада 2017 року, наданий експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Єрмоленко О.О. та Береговим С.В. на виконання вимог ухвали суду від 30 березня 2017 року, за яким вартість відновлювального ремонту «Хюндай Акцент», д.н.з. НОМЕР_4, пробіг 77261 км (станом на 22.07.2015р.), двигун 1396 см.куб., бензиновий, кузов НОМЕР_6, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складала 111 307 грн. 47 коп. (а.с.155-162 т.1).

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено різницю між фактичним розміром шкоди згідно висновку експертів - в розмірі 111 307 грн. 47 коп. та страховою виплатою - 50 000 грн., у сумі 61 307 грн. 47 коп.

Згідно з нормами ст.ст. 102, 106 ЦПК України, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні надав перевагу висновку експертів №11677/17-54 від 10 листопада 2017 року та не мотивував відхилення висновку №9220 від 22 липня 2015 року, а також замовлення наряд на роботи № 673 від 28 вересня 2015 року та відповідні квитанції, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не здійснено жодних дій для підтвердження достовірності доказам, які були долучені позивачем та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а також безпідставно не задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, допит експерта та призначення товарознавчої експертизи, колегія судді визнає безпідставними.

На спростування висновків, викладених у висновку № 11677/17-54 від 10 листопада 2017 року щодо розміру заподіяних збитків, відповідачем будь-яких доказів не долучено, а тому суд вважає його належним доказом, а посилання апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0002171, яке внесено до ЄРДР 23 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 358 КК України, а саме за фактом підробки розрахункових квитанцій щодо проведення ремонту автомобіля позивача, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного суду щодо обов'язку відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, при тому, що розмір збитку було встановлено на підставі експертного висновку попередженими про кримінальну відповідальність експертами.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Панкова Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: