Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5653/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 3 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/5653/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор», третя особа: Житомирська міська рада про захист права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор»

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Вібросепаратор» (надалі - товариство). Із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду 07 листопада 2017 року, просив зобов'язати відповідача утримуватися від дій, які заважають йому використовувати власні приміщення за призначенням та за визначеним ним переліком забезпечити безперешкодний прохід людей та проїзд автотранспорту через охоронювані пости (прохідні) та дорогою, які належать ПАТ «Вібросепаратор», до належного йому (позивачу) приміщення; зобов'язати адміністрацію ПАТ «Вібросепаратор» узгодити з ним, як із сервітуарієм, плату за користування сервітутом та підписати угоду про умови оплати за користування сервітутом; встановити примусовий порядок виконання рішень попередніх судів у справах №296/8549/14-ц та №296/5417/16-ц через виконавчу службу м. Житомира (т.1 а.с.66-69). Свої вимоги обґрунтовував тим, що з прилюдних торгів придбав нежиле приміщення - частину корпусу АДРЕСА_1. Вказані приміщення не є відокремленою будівлею, а розташовані у будівлі, яка належить ПАТ «Вібросепаратор». Відповідач чинить перешкоди у користуванні, оскільки не надає можливості пройти та проїхати до належних йому приміщень та земельних ділянок. На його листи, звернення та пропозиції укласти договір сервітуту відповідач не реагує.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Вібросепаратор» утримуватися від дій, які б заважали позивачу на власний розсуд використовувати його власні приміщення за призначенням та за визначеним ОСОБА_1 переліком забезпечити безперешкодний прохід людей та проїзд автотранспорту до належного ОСОБА_1 приміщення через охоронювані пости (прохідні) та дорогою, які належать ПАТ «Вібросепаратор». Зобов'язано адміністрацію ПАТ «Вібросепаратор» узгодити з сервітуарієм ОСОБА_1 плату за користування сервітутом та підписати угоду про умови оплати за користування сервітутом. У задоволенні решти позову відмовлено за безпідставністю та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Вібросепаратор» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що на момент розгляду справи вже було ухвалено рішення за аналогічними позовними вимогами за участю тих же сторін, але суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження у даній справі, чим порушив вимоги ст.186 ЦПК України, та у подальшому, не зваживши на приписи норми ст.255 ЦПК України, ухвалив рішення про задоволення вимог, які раніше були вирішені Корольовським районним судом м. Житомира 24 січня 2017 року та Апеляційним судом Житомирської області 21 березня 2017 року в справі №296/5417/16-ц. Питання встановлення земельного сервітуту розглянуто в судовій справі №296/5417/16-ц. Товариство неодноразово направляло позивачу листи із пропозицією встановлення сервітуту та плати за нього, але ОСОБА_1 листи не отримує, а тому посилання позивача на відмову товариства укладати договір є надуманими. Також у апеляційній скарзі зазначається про те, що в уточненій позовній заяві позивач не просив узгодити плату за користування сервітутом та підписати угоду про умови оплати за користування сервітутом. Порушено принцип свободи договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема, наголошує на тому, що у справах №№296/5417/16-ц та 296/5653/17 різні підстави та предмети позовів. У одній справі йдеться про визнання права, а у іншій - про примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідач, який є власником основної частини корпусу №101 та землекористувачем основної частини земельної ділянки, перешкоджає йому в реалізації права власності та своїми діями фактично змушує продати нерухомість по невигідним цінам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається на судом установлено, що позивачу на праві власності належать нежилі приміщення 36-43, які розташовані у корпусі АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.7 т.1). Дані приміщення придбані ОСОБА_1 із прилюдних торгів, що слідує із свідоцтва від 17 травня 2011 року №5373 та витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.6 т.1).

Окрім того, Житомирська міська рада (орендодавець) надала ОСОБА_1 (орендарю) в оренду строком до 09 листопада 2023 року, з правом пролонгації, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 для розміщення та експлуатації будівель промисловості. Державна реєстрація речового права здійснена 09 листопада 2018 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.215-216 т.1).

Проте, прохід та проїзд до належного позивачу нерухомого майна можливий лише через земельну ділянку, яка перебуває в оренді ПАТ «Вібросепаратор» (а.с.11 т.1).

У справі №296/5417/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор», третя особа: Житомирська міська рада, про встановлення права користування чужою земельною ділянкою рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року встановлений постійний земельний сервітут по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває в оренді ПАТ «Вібросепаратор», площею 0,1402 га (позначеному під №1 у експлікації угідь зведеного кадастрового плану КП «Житомирводпроект», розробленого по формі 6-зем) для проходу, проїзду автотранспорту до нежитлового приміщення корпусу АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, та земельних ділянок площею 0,1735 га, що перебувають у користуванні ОСОБА_1

Отже, позови у справі №296/5417/16-ц та у даній справі є тотожними лише щодо сторін: ОСОБА_1 та ПАТ «Вібросепаратор», але вони не є тотожними з точки зору їх предметів та підстав. Так, у справі №296/5417/16-ц вирішувався спір щодо встановлення земельного сервітуту (права користування чужим майном), а у даній справі порушено питання захисту речового права на чуже майно та усунення перешкод у реалізації такого права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції мав відмовити у відкритті провадження у даній справі на підставі ст.186 ЦПК України не узгоджуються з приписами даної норми, яка передбачає відмову у відкритті провадження у справі лише у разі, коли тотожними є не лише сторони, а й предмет та підстави позовів, тобто має бути тотожність за всіма трьома ознаками.

Не підлягає й закриттю провадження у даній справі, оскільки рішення, що набрало законної сили у справі №296/5417/16-ц ухвалено між тими ж сторонами, але про інший предмет та з інших підстав, а тому доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних відносин положень ст.255 ЦПК України є хибними та не узгоджуються із приписами норм процесуального права.

Відповідно до частини першої ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відповідач перешкоджає ОСОБА_1 використовувати належні йому приміщення та земельні ділянки на власний розсуд (здійснювати підприємницьку діяльність, надання в оренду тощо), не пропускаючи до них громадян та транспорт, що підтверджується численними актами та перепискою сторін (а.с.71-111). Такі дії порушують права позивача, а порушене право підлягає судовому захисту.

У рішенні суду в справі №296/5417/16-ц не зазначено про безкоштовний сервітут, а тому суд першої інстанції законно зобов'язав відповідача узгодити із позивачем плату за користування сервітутом.

Свобода договору в даному випадку не є абсолютною та з огляду на обставини справи не суперечить положенням ст.627 ЦК України, а доводи апеляційної скарги з цього приводу не змінюють висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції на підставі ст.ст.319,386,391 ЦК України та ст.96 ЗК України ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до приписів ст.375 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду його залишає без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.