печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9032/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Остапчук Т.В,

при секретарі Василенко Д.С.

за участю представника позивача Бєлкіна М.Л.

представника відповідача ОСОБА_2

представника 3ї особи Мазурич Л.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу позовом Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» до ОСОБА_4, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору депозиту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання договору депозиту недійсним, посилаючись на те що між сторонами було укладено Договір депозиту 14.07.2014 р., договір іпотеки було укладено 21.07.2017 р., згідно якого передано в іпотеку нежиле приміщення (в літ «А») загальною площею 81,1 кв.м. а отже при укладенні Договору депозиту ОСОБА_4 надані переваги перед іншими вкладниками банку, договір депозиту не може бути забезпечений іпотекою. Відповідно до ст.633,1059 ЦК України просить визнати недійсним (нікчемним) договір про строковий банківський вклад № ДФ- від 14.07.2014р. , стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказував на те що договір іпотеки не є умовою Договору депозиту у розумінні ч. 2 ст. 633 ЦК України, а був укладений пізніше без внесення змін до дійсного Договору депозиту, при укладенні Договору депозиту ОСОБА_4 не надавалось жодних переваг перед іншими вкладниками банку.

Представник 3- ї особи позов підтримав.

Ухвалою суду від 26.03.2018р. було відкрито провадження по справі.

Суд , заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши письмові докази, приходить до слідуючого.

Встановлено 14.07.2914р. що між Публічним Акціонерним Товариством «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір №ДФ- про строковий банківський вклад із щомісячною виплатою відсотків.

21.07.2014 між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, який 21.07.2014 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за №140 .

Договір іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору від 14.07.2014 №ДФ- про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою

відсотків.

Вказаним іпотечним договором ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» передав в іпотеку нежиле приміщення (в літ.«А») загальною площею 81,1 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого

майна 00 (п. 1.3 договору).

12.02.2015 була прийнята постанова правління Національного банку України №96 якою ПАТ «Енергобанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 №370 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.06.2015 прийнято рішення №115 про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з 12.06.2015.

Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). :

Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору установлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 6 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку передбаченому цим Законом»

Договір від 14.07.2014 р. № ДФ- про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 не містить жодних умов які б суперечили ч. 2 ст. 633 ЦК України, а Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вимог .

Відповідно до ч. З ст. 633 ЦК України, підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Договір депозиту було укладено 14.07.2014 р., а договір іпотеки було укладено 21.07.2017 р., а отже при укладенні Договору депозиту ОСОБА_4 не надавалось жодних переваг перед іншими вкладниками банку.

Крім того , договір іпотеки не є умовою Договору депозиту у розумінні ч. 2 ст. 633 ЦК України, а був укладений пізніше без внесення змін до дійсного Договору депозиту

ЗУ «Про іпотеку» не містить переліку договорів зобов'язання по яких не можуть бути забезпечені іпотекою.

Договір іпотеки був укладений між сторонами для забезпечення виконання договору депозиту, саме повернення суми грошових коштів було забезпечено іпотекою.

Щодо посилань Позивача на п. 5 ч. З ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Пунктом 5 ч. З ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема у разі якщо банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Оспорюваний Договір депозиту не містить жодних умов які б передбачали прийняття на себе банком зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", а тому посилання Позивача на п. 5 ч. З ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку передбачено ст. 52. ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У ч. З ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

Отже, твердження Позивача про порушення черговості задоволення вимог кредиторів не відповідають дійсності, адже в ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прямо передбачено задоволення вимог до банку забезпечених заставою виключно у позачерговому порядку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 17.02.2016. відмовлено в позові ПАТ «Енегобанк» до ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

Судом встановлено , що договір укладено з волевиявленням сторін, сторони мали повний обсяг цивільної дієздатності.

Свобода договору і принцип публічності не порушені.

Спірний договір укладено між стронами у відповідності до вимог ст.203 ЦК України , не суперечить актам цивільного законодавства , інтересам держави і суспільства , вчинено особами , що мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, з відповідним волевиявленням учасників правочину їх внутрішній волі, у формі встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в позові.

Керуючись ст..203,215,216 ЦК України, 12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» до ОСОБА_4, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору депозиту недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

Дата складання повного тексту рішення 15.03.2019р.

Суддя Остапчук Т.В.