Справа № 302/298/19
№ 2/302/109/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

23.04.2019 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

з участю: секретар с/з ОСОБА_1,

представника позивача - адвокат ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в райсуді в смт.Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в сумі 15 тис. грн.,-

В С Т А Н О В И В:

06.03.2019 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Міжгірського районного суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, судового збору, мотивуючи вимоги так. 04.12.2018 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 15000 грн. з терміном повернення позики до 23.02.2019 р. включно. Фактом підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_4 зазначеної грошової суми є банківське платіжне доручення № 25 від 04.12.2018 року. За цим платіжним дорученням, платником є позивач, анкетні дані якої вказано у графах " платник" та "код", а отримувачем є відповідач, про що свідчить відповідний запис у графі "призначення платежу", де зазначено банківський рахунок ОСОБА_4 та її ІПН "НОМЕР_1". Відповідач ОСОБА_4 у зазначений строк не повернула грошові кошти позивачу, на письмові пропозиції повернути грошові кошти добровільно та врегулювати спір в позасудовому порядку не реагує. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Представник позивача на підставі вимог ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 04.12.2018 р. грошові кошти у розмірі 15000 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн..

26.03.2019 року позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. За клопотанням позивача, суд ухвалив про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідно до вимог ст.ст. 19 ч.6, 274, 279 ЦПК України. Заперечення з приводу цього з боку відповідача до суду не надходило.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 заявлений позов підтримав, просить такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у встановлений судом строк відзив на позов не подала. Ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, разом з позовною заяву ОСОБА_3 вручено відповідачу 30.03.2019, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Станом на час розгляду справи відповідач відзив на позов до суду не подала, строк для подання відзиву сплив, підстав для відкладення розгляду справи немає. Клопотання про відкладення розгляду справи на інший день до суду від відповідача не надходило.

Вивчивши зміст позовних вимог, дослідивши матеріали справи, зокрема докази додані позивачем до позову, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про підставність позову ОСОБА_3 і необхідності його задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі котрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно платіжного доручення № 25 від 04.12.2018 позивач ОСОБА_3, як платник перерахувала на картковий банківський рахунок відповідача відкритий в АТ КБ "ПриватБанку" грошову суму 15000 грн., про що свідчить відповідний запис у графі "призначення платежу" де вказано банківський рахунок відповідача - "5168-7573-4043-3210" та РНОКПП за номером НОМЕР_1, який присвоєно відповідачу ОСОБА_4.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 суду додатково пояснив, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в телефонному режимі усно було обумовлено термін повернення вищевказаної позики до 23.02.2019 року. Також, представник позивача надав суду інформацію, про те що відповідач здійснює приватну підприємницьку діяльність за основним видом лісопильне та стругальне виробництво, просочування деревини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Факт передання грошової суми в розмірі 15000 грн. позивачем відповідачу посвідчується платіжним дорученням № 25 від 04.12.2018 року, що відповідачем не заперечено. Зокрема, відповідач ОСОБА_4 отримавши письмову вимогу позивача ОСОБА_3 про повернення позичальником позики в сумі 15 тис. грн. та ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, разом з позовною заяву ОСОБА_3 не подала суду жодного пояснення з цього приводу, в судове засідання не з'явилася та не спростувала позовних вимог і подані ОСОБА_3 докази на ствердження обставин зазначених у позові. Таким чином ОСОБА_4 своїми діями проявила перед судом мовчазну згоду щодо заявлених позовних вимог, оскільки як відповідач не виконала перед судом обов'язки покладені на неї законом (п.3, п.4, п.5 ч.2 ст.43 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_4 письмову вимогу позивача про повернення позики в сумі 15000 грн. добровільно не виконала, кошти на банківський рахунок позивача протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги не перерахувала.

Отже, з врахуванням вищенаведеного та того, що відповідачем на позов не подано відзив (заперечення) та не заявлено жодних клопотань, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_3 є підставними і такими, що на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України підлягають до задовольнення в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 768,40 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом (квитанція АТ КБ"ПриватБанк" від 01.03.2019 р. № 0.0..1).

Керуючись ст.ст. 279, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП - НОМЕР_1, місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП - НОМЕР_2, місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) заборгованість за договором позики в сумі 15000 грн., а також судові витрати у виді судового збору 768,40 грн., всього стягнути 15768 грн. 40 коп.

Копію рішення надіслати для відома відповідачу.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 02.05.2019 року.

Суддя: ОСОБА_6