Справа № 305/2060/18
Провадження по справі 4-с/305/5/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання - Орос С.Ю.

державного виконавця Булеци Н.В.

представника боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахові скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Рахівського районного суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Булеци Н.В. Скаргу мотивує тим, що 28.12.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області постановив рішення у справі №305/2060/18 про негайне повернення дітей за місцем проживання матері ОСОБА_2, а саме: с. Середнє Водяне, вул. Траян, № 267, Рахівського району, Закарпатської області, про що видав виконавчий лист. Рахівським РВ ДВС ГТУЮ у З/о 29.12.2018 відкрито виконавчі провадження за №57986302, №57986332 та № 57986354 на підставі виконавчого листа Рахівського районного суду у справі №305/2060/18 від 28.12.2018. Працівники Рахівського РВ ДВС ГТУЮ у З/о 04.01.2019 здійснили виїзд за адресою перебування неповнолітніх дітей для виконання рішення суду від 28.12.2018 по справі №305/2060/18. За наслідками проведення виконавчих дій складено акт державного виконавця, у якому зазначено наступне: "В ході проведення виконавчих дій неповнолітні особи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовилися залишити будинок за адресою: АДРЕСА_1 та спільно з матір'ю ОСОБА_2 повернутися за місцем проживання їх матері за адресою: АДРЕСА_2. Вказана відмова виражалась неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у висловленні небажання повернутися до матері за її адресою проживання, а зі сторони ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, своєю поведінкою, а саме почала кричати, плакати, відходити від матері, закриватися у кімнаті. Жодні перешкоди зі сторони боржника щодо відібрання дітей та повернення їх матері не вчинялися. Жодних інших дій за вказаними виконавчими провадженнями з 04.01.2019 року не здійснювалися. У зв'язку з непроведенням державним виконавцем виконавчих дій протягом тривалого часу, незважаючи на те, що рішення підлягає негайному виконанню 23.01.2019 вона, звернулася до державного виконавця Булеци Н.В. та начальника Рахівського РВ ДВС із заявою, на підставі ст.64 ЗУ "Про виконавче провадження", якою регламентовано порядок виконання рішення про відібрання дитини. 08.02.2019, нею отримано лист-відповідь за підписом начальника Рахівського РВ ДВС, яким повідомлено, що під час проведення виконавчих дій 04.01.2019, діти відмовилися повернутися за місцем її проживання. Крім того, начальник Рахівського РВ ДВС зазначив, що від сторони виконавчого провадження чи їх представники не надали жодних доказів, які б обґрунтовували необхідність звернення державного виконавця до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дітей до дитячого або лікувального закладу. Як вбачається з вказаної відповіді, для встановлення таких обставин, Рахівський РВ ДВС 15.01.2019 звернувся до органу опіки та піклування Рахівської РДА з проханням повідомити про наявність підстав внесення відповідного подання до суду. Однак, про отримання ними відповіді органу опіки його не повідомлено. Крім того, звертає увагу суду, що проведення виконавчих дій було призначено на 04.01.2019 року. Станом на 08.02.2019 року рішення залишається без виконання, жодних дій після 04.01.2019 року Рахівський РВ ДВС не вчиняв. Бездіяльність головного державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Булеци Н.В. проявляється у нездійсненні виконання рішення суду від 28.12.2018 року про відібрання дітей. Вказана бездіяльність порушує як право стягувача на своєчасне виконання рішення суду, так і взагалі право на справедливий суд. У зв'язку з наведеним просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Рахівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Булеци Н.В. щодо нездійснення примусового виконання рішення Рахівського районного суду від 28.12.2018 року у справі 305/2060/18, яке підлягало негайному виконанню, в межах виконавчих проваджень №57986302 від 29.12.2018 року, №57986332 від 29.12.2018 року та №57986354 від 29.12.2018 року. Зобов'язати головного державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Булецу Н.В. провести негайне виконання рішення Рахівського районного суду про відібрання в межах виконавчих проваджень №57986302 від 29.12.2018, №57986332 від 29.12.2018 та №57986354 від 29.12.2018.

ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, 21.02.2019 року надала суду заяву про розгляд скарги без її участі. Просить скаргу задовольнити з підстав, висвітлених у ній.

Головний державний виконавець Рахівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Булеца Н.В. вимоги скарги не визнала, та пояснила, що в рамках вказаних виконавчих провадженнях, нею, як державним виконавцем, виконано всі необхідні дії, для виконання судового рішення, та вважає, що її вини у тому, що рішення до цього часу не виконане, немає. Просить відмовити в задоволенні скарги, оскільки вважає таку безпідставною, посилаючись на обставини, викладені в запереченні на скаргу, що міститься в матеріалах справи.

Представник боржника ОСОБА_6 - ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги не визнала. Зазначила, що вона була присутня 04.01.2019 під час виконання рішення суду про відібрання дітей, де діти відмовилися йти до матері, а тому вважає, що виконавець не може виконати рішення суду в примусовому порядку. Також, вважає, що ОСОБА_2 пропустила десятиденний строк на оскарження дій виконавця. З наведених підстав, вважає скаргу безпідставною та просить відмовити у її задоволенні.

Боржники, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в судове засідання не з'явилися, про час, день та місце розгляду скарги належним чином повідомлені, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку.

Гарантією виконання судових рішень є стаття 129-1 Конституції України, відповідно до якої суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до частин 1,2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов'язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Судом встановлено, що на виконанні Рахівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходяться виконавчі провадження №57986354, №57986332 та № 57986302 з примусового виконання виконавчого листа по справі №305/2060/18 виданого 28.12.2018 Рахівським районним судом Закарпатської області, відповідно до якого: неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відібрати у ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканки АДРЕСА_1 та повернути дітей негайно за місцем проживання їх матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, у АДРЕСА_3. Рішення про відібрання дітей вказаних у даному рішенні та передачу їх своїй матері підлягає негайному виконанню.

ОСОБА_2 у своїй скарзі посилається на те, що головний державний виконавець Булеца Н.В. тривалий час безпідставно не здійснює дій, спрямованих на виконання боржниками рішення суду, яке підлягає негайному виконанню, хоча жодних перешкод у цьому боржники не вчиняли.

Відповідно до статті 1 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону визначено засади виконавчого провадження, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання рішень відповідно до статті 5 Закону покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець, відповідно до статті 18 Закону зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Згідно зі статтею 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 64 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов'язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Згідно з матеріалами справи станом на день подання даної скарги до суду державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Булецою Н.В. по даному виконавчому провадженню здійснювалися виконавчі дії.

Зокрема, головним державним виконавцем Булецою Н.В. 29.12.2018 року було відкрито виконавчі провадження №57986354, №57986332 та №57986302, що підтверджено постановами про відкриття зазначених виконавчих проваджень. Одночасно державним виконавцем було запропоновано боржникам ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження.

З акту державного виконавця від 04.01.2019 року вбачається, що в рамках виконання виконавчих проваджень №57986354, №57986332 та № 57986302 державним виконавцем Рахівського РВ ДВС Булецою Н.В. за участю понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9, представника органу опіки та піклування Рахівської РДА ОСОБА_10, стягувача ОСОБА_2, боржників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6, а також представника боржника ОСОБА_6 - ОСОБА_1, ОСОБА_11 було здійснено вихід за адресою с.Середнє Водяне, вул.Борканюка, 17, де фактично перебувають діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та в ході проведення виконавчих дій неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовились залишити будинок за адресою АДРЕСА_1 та повернутися за місцем проживання їх матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, у АДРЕСА_3. Також зазначено, що боржники жодних перешкод у виконанні рішення суду не вчиняли, ними було забезпечено державному виконавцю та іншим учасникам виконавчого провадження безперешкодний доступ до місця фактичного проживання дітей при проведення виконавчої дії.

Згідно з положенням статті 29 Цивільного кодексу України лише фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, а тому змусити таку особу проживати з матір'ю чи батьком не може ні орган опіки та піклування, ні суд, ні жоден з батьків. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Так, ОСОБА_2 зверталася до суду із позовною заявою про повернення її дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем їхнього проживання, тобто проживання їх матері ОСОБА_2 у АДРЕСА_3, за наслідками розгляду якої було ухвалено повернути зазначених дітей матері, оскільки це відповідає їх інтересам, та у відповідності до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню. Застосовані у згаданому судовому провадженні способи захисту порушених прав ОСОБА_2Н є дієвими та достатніми для їх відновлення, а також, як встановив суд, відповідають інтересам дітей.

Враховуючи, що боржники ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 добровільно, у визначений законом строк рішення суду про повернення дітей не виконали, отже у державного виконавця були всі підстави для примусового виконання рішення суду.

Від правильного розуміння державним виконавцем змісту рішення, що підлягає виконанню, залежать зміст і характер виконавчих дій, потрібних для виконання рішення, усвідомлення ним змісту рішення є необхідною передумовою здійснення виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець під час примусового виконання рішення суду, не маючи для цього жодних перешкод, оскільки під час виконання рішення була присутня стягувач ОСОБА_2 та представник органу опіки та піклування Рахівської РДА, участь яких є обов'язковою, боржники ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не вчиняли жодних перешкод у проведенні виконавчих дій, не вжила реальних і дієвих механізмів для його виконання зазначивши у акті причиною невиконання те, що діти відмовляються залишити будинок, тобто фактично вдалася до з'ясування суті спору, яке покладається на суди та за наслідками розгляду якого Рахівським районним судом 28.12.2018 року ухвалено рішення. Вказане рішення суду підлягало негайному виконанню, однак станом на день подачі даної скарги воно виконане так і не було, діти перебувають в цілковитій ізоляції від матері, а отже звернення ОСОБА_2 з цією скаргою є підставним.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справах цієї категорії, коли питання часу є суттєвим, адекватність заходів має оцінюватися оперативністю їхнього вжиття. Провадження, пов'язане з встановленням батьківської відповідальності, у тому числі виконання остаточного рішення, вимагає невідкладного розгляду, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, з яким дитина не проживає (рішення у справі «Маіре проти Португалії» (Maire v. Portugal), пункт 74 та рішення у справі «Феррарі проти Румунії» (Ferrari v. Romania), заява № 1714/10, пункт 49, від 28 квітня 2015 року).

У зв'язку зі зволіканням протягом тривалого часу державним виконавцем примусового виконання рішення Рахівського районного суду від 28.12.2018 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично втратили зв'язок зі своєю матір'ю, що є опорою для них. Цей зв'язок необхідний для їх повноцінного розвитку, завдяки зв'язку з матір'ю вони можуть відчувати себе у безпеці, а також пізнають навколишній світ та формують до нього своє ставлення. В залежності від того, який характер даного зв'язку, і відбувається або довірливе ставлення до інших людей, або насторожене, боязливе, що впливає на подальше життя дитини. Тривала розлука з матір'ю в ранньому дитинстві, як правило, супроводжується нестерпною сепараційною тривогою. Реальна втрата матері сприймається дитиною як гостре горе, з типовими для нього фазами - протесту, відчаю і відчуження, тому й невиконання в негайному порядку рішення суду впливає на психологічний стан зазначених дітей.

Щодо пропущення строку оскарження бездіяльності державного виконавця, про яке вказувала в ході розгляду скарги ОСОБА_1, то тут слід зазначити таке. Якщо обов'язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, та зважаючи на те, що у рішенні Рахівського районного суду від 28.12.2018 року конкретної дати виконання рішення не вказано, лише зазначено про негайне його виконання, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим. Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов'язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб'єктів права на оскарження її бездіяльності.

З огляду на викладене суд визнає неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Рахівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Булеци Н.В. щодо нездійснення примусового виконання рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28.12.2018 року, яке підлягало негайному виконанню, в межах виконавчих проваджень №57986302 від 29.12.2018 року, №57986332 від 29.12.2018 року та №57986354 від 29.12.2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Перш за все при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд враховує, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду. Крім того, як уже зазначалося вище, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що відповідно до ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд уже допустив негайне виконання рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28.12.2019 року у справі 305/2060/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Рахівської РДА про відібрання дітей та повернення їх за місцем проживання, зважаючи на засади виконавчого провадження, що визначені у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження, а також те, що відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, отже дії по виконанню виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище рішення суду, що підлягає негайному виконанню, є обов'язком державного виконавця та належить виключно до його компетенції, тому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_7 у задоволенні скарги в частині зобов'язання головного державного виконавця Рахівського РВ ДВС Булеци Н.В. провести негайне виконання рішення суду про відібрання дітей в межах виконавчих проваджень №57986302, №57986332 та № 57986354, оскільки державний втконавець в межах своїх порвноважень повинна негайно здійснити необхідні дії для поновлення порушеного права ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 450-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Рахівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Булеци Н.В щодо нездійснення примусового виконання рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.12.2018 року у справі №305/2060/18, яке підлягає негайному виконанню, в межах виконавчих проваджень №57986302 від 29.12.2018 року, №57986332 від 29.12.2018 року та №57986354 вівд 29.12.2018 року.

Відмовити у задоволенні скарги в частині зобов'язання головного державного виконавця Рахівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Булеци Н.В провести негайне виконання рішення суду про відібрання дітей в межах виконавчих проваджень №57986302 від 29.12.2018 року, №57986332 від 29.12.2018 року та №57986354 вівд 29.12.2018 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено 26.04.2019 року.

Суддя: Ємчук В.Е.