Ухвала

26 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 352/1033/17

провадження № 61-7746ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, у якому уточнивши позовні вимоги, просила стягувати із відповідача аліменти на її користь на повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 10 842,43 грн щомісячно, а також понесені нею судові витрати з оплати послуг перекладача у розмірі 3 200,00 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 5 500,00 грн щомісячно до припинення ним навчання, але не пізніше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, починаючи із 20 червня 2017 року. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2019 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення розміру стягнутих аліментів. Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 3 000,00 грн щомісячно до припинення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення двадцяти трьох років, починаючи із 20 червня 2017 року. У іншій частині позову відмовлено.

12 квітня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2019 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить змінити постанову апеляційного суду в частині визначення розміру аліментів та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, а в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У пункті 3 частини першої статті 176 ЦПК України, передбачено, що у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ціна позову у справі № 352/1033/17 становить 65 154,58 грн (10 842,43 грн * 6) та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 352/1033/17 є малозначною в силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа не є малозначною, оскільки загальна сума вимог значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У справі ухвалою суду першої інстанції від 26 березня 2018 року задоволено клопотання відповідача про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи розмір аліментів, які просила позивач (10 842,43 грн) та значення справи, зокрема, для відповідача. ОСОБА_1 вважає, що в цьому випадку суд першої інстанції встановив виняткове значення цієї справи для сторін, а тому наявна підстава для відкриття касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення цієї справи і до матеріалів касаційної скарги не додано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат