Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 755/10289/16-ц

провадження № 61-35508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник (відповідач у третейському спорі) - ОСОБА_4,

заінтересована особа (позивач у третейському спорі) - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Асоціації українських банків на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року у складі судді Шкоріної О. І.,

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2011 року у справі № 491/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до нього (заявника) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 вересня 2008 року № 340/25-359г у сумі 408 774 грн 32 коп.

Указаним рішенням третейського суду позов задоволено.

Даний кредитний договір є споживчим, тому позов банку про стягнення боргу за ним не підвідомчий третейському суду.

З указаних підстав просив заяву задовольнити.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

При розгляді справи місцевим судом Асоціація українських банків подала заяву про залучення її в якості третьої особи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року у задоволенні заяви Асоціації українських банків відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року задоволено заяву ОСОБА_4

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2011 року у справі № 491/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

У листопаді 2017 року Асоціація українських банків оскаржила ухвалу місцевого суду від 03 листопада 2017 року про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги Асоціації українських банків на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року.

Ухвала суду мотивована тим, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов'язки Асоціації українських банків.

Короткий зміст касаційної скарги

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції від Асоціації українських банків надійшла касаційна скарга, у якій її представник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник вважає необґрунтованим висновок апеляційного суду про відмову у прийнятті апеляційної скарги Асоціації українських банків, оскільки ухвалою суду першої інстанції вирішено питання про право третейського суду розглядати спір у справі № 491/11.

Скасування рішення третейського суду безпосередньо стосується ділової репутації Асоціації українських банків.

Інші аргументи зводяться до незгоди з ухвалою місцевого суду від 03 листопада 2017 року.

Обставини справи

У червні 2016 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2011 року у справі № 491/11, яку ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року задоволено.

Асоціація українських банків із такою ухвалою місцевого суду не погодилася та оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою від 23 листопада 2017 року апеляційний суд відмовив у прийнятті апеляційної скарги Асоціації українських банків на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник не брав участі у справі, районний суд не вирішував питання про його права та обов'язки, у зв'язку з чим зробив висновок про те, що підстав для прийняття до розгляду його апеляційної скарги немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Указана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов'язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами справи або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов'язок, причому такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено питання про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги.

Установивши, що Асоціація українських банків не є стороною у справі і в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року відсутні висновки суду про її права та обов'язки, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у прийнятті апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Асоціації українських банківзалишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат