Справа № 206/3361/2012
Провадження № 22-ц/801/669/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуСправа № 206/3361/2012м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,
за участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,
за участю сторін: представника військової частини Плесканя В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №206/3361/2012 за матеріалами заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , за участі третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2019 року, яка постановлена суддею Іщук Т.П. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 10 год 41 хв, повний текст складено 18 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у зазначеній цивільній справі, оскільки вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений з поважних причин.

Просив поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 06 березня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області в цивільній справі №206/3361/2012 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , за участю третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2019 року заяву задоволено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду постановлена з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Просила ухвалу суду скасувати, у задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки вважає її законною та обгрунтованою.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений з незалежних від позивача причин.
З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 31 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , за участі третьої особи ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 20777,54 грн, а також 214,60 грн судового збору.
Рішення оскаржувалося в апеляційному та в касаційному порядку і залишено без змін, отже набрало законної сили. 06 березня 2014 року позивач отримав виконавчий лист.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент отримання виконавчого листа) строк пред`явлення до виконання становив один рік.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Замостянського ВДВС Вінницького міського управління юстиції, яким 14 березня 2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі ч.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент звернення до органу) (пред`явлення виконавчого документа до органів державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення).

В порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 ОСОБА_1 звертався до Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області, 28 квітня 2014 року повернуто виконавчий лист без виконання, повідомляючи про не обслуговування відповідача військової частини НОМЕР_1 в органах державного казначейства (т.2 а.с.44).

Таким чином, виконання рішення суду не було здійснено з об`єктивних причин.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до командувача Повітряних Сил України із запитом про орган, через який здійснює платежі військова частина НОМЕР_1 , з відповіді вбачається, що військова частина не є розпорядником бюджетних коштів та знаходиться на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується листом від 12 травня 2014 року (т.2 а.с.45).

Також ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про зміну способу виконання рішення та стягнення коштів з військової частини НОМЕР_3 , яка задоволена судом 08 серпня 2014 року. Однак скасована ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року, повернута на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.102).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року відмовлено в задоволенні цієї заяви (т.2 а.с.134).

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до суду з заявою про нововивленні обставини, про виправлення описки в рішенні суду та виконавчому листі, до Повітряних Сил Збройних Сил України відносно рахунків боржника, до органів державного казначейства про рахунки боржника, що свідчить про те, що ОСОБА_1 намагається щоб було виконано рішення суду, яке ухвалене на його користь.

З останніх відповідей Повітряних сил Збройних сил України та Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області вбачається, що починаючи лише з 08 червня 2018 року військовій частині НОМЕР_1 відкрито самостійні рахунки в органах казначейства. Проте Головним управління Державної казначейської служби у Вінницькій області виконавчий лист повернутий без виконання у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений з незалежних від позивача причин, він протягом декількох років намагався виконати рішення суду, однак існували об`єктивні обставини неможливості пред`явлення виконавчого листа у встановлений строк.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Встановивши, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2013 року про стягнення матеріальної шкоди з відповідача військової частини НОМЕР_1 в добровільному порядку не виконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває у відповідних органах державної виконавчої служби, матеріальна шкода не відшкодована позивачу, що порушує його права та інтереси, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій, не користувався правами наділеними чинним законодавством як сторона виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вище зазначеними доказами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сам же факт відсутності боржника, як юридичної особи, на обслуговуванні в органах казначейства, є тією об`єктивною причиною, яка існувала незалежно від волі стягувача та перешкоджала йому в реалізації свого інтересу щодо стягнення матеріальної шкоди.

Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обгрунтованості висновків суду не спростовують, а тому підстав для її скасування не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 433 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Войтко Ю.Б.
Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.