Справа №485/1809/18
Провадження № 2/485/301/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням,

встановив:

14 листопада 2018 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі ХНУВС) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України з 18 серпня 2014 року по 16 лютого 2018 року. Відповідно до наказу Харківського національного університету внутрішіх справ від 11.08.2014 року №174 о/с відповідача було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 18 серпня 2014 року та присвоєно звання "рядовий міліції". Наказом ХНУВС від 15 лютого 2018 року №65 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України, за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням). Згідно з Довідкою - розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов"язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 49781, 01 грн. Відповідач у добровільному порядку кошти пов`язанні з його утриманням не відшкодував.

Враховуючи вище викладене, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язанні з утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 49781 грн. 01 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн.

Ухвалою судді Снігурівського районного суду від 20 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін у судове засідання.

Ухвалою суду від 26 березня 2019 року розгляд справи відкладено, представнику відповідача поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

08 квітня 2019 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

22 квітня 2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшла заява від 23 квітня 2019 року про відкладення розгляду справи, обгрунтовуючи тим, що він 25 та 26 квітня 2019 року перебуватиме у відпустці за межами Миколаївської області, разом з тим підтверджуючих документів неможливості у зв`язку з відпусткою з`явитися у судове засідання не представив. Таким чином, суд вважає зазначену представником відповідача причину неможливості явки у судове засідання неповажною.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути заяву представника позивача про закриття провадження у справі, у відсутність сторін.

У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст..19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Ч. 4 ст.5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом ст..9 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до ч. 1 ст.20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно ст..18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Аналогічні норми містяться в ст..74 Закону України «Про національну поліцію», який є чинним на час розгляду справи, відповідно до ч.ч. 4,5 якої особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Як слідує з Наказу №174 о/с від 11.08.2014 року відповідач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, зарахований курсантом університету з присвоєнням звання «рядовий міліції», а у подальшому згідно наказу №65 о/с від 15.02.2018 року звільнений зі служби в національній поліції та відрахований з числа курсантів за власним бажанням.

Таким чином, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді публічної служби, звільнився з 15.02.2018 року через небажання продовжувати навчання, що є порушенням відповідачем умов договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

За таких обставин спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 частини першої статті ст..255 ЦПК України.

Керуючись ст.255,260, 263, суд

постановив:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням, як такий, що не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу право звернення з приводу цього спору з позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд.

Дата складання ухвали - 25.04.2019 р.

Суддя