Справа № 466/4368/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1993/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство „Радикал Банк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ТОВ „Шокобум, про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 7 170 737 грн. 84 коп. та судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 11.12.2013 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «Шокобум» був укладений кредитний договір № КЛ-4440/1-840, згідно якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти шляхом відкриття не відновлювальної відкличної кредитної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за ним, а також комісії та інші платежі, встановлені цим договором.

Ліміт кредитної лінії встановлений був у розмірі 300 000 доларів США. з кінцевим терміном повернення 08.04.2016 року, процентна ставка за користування кредитом визначена в розмірі 12,0 % в межах кредитної лінії.

11.12.2013 року в забезпечення виконання цих зобовязань між відповідачем ОСОБА_4, ТОВ «ШОКОБУМ» та ПАТ «ОСОБА_1 банк» був укладений договір поруки № ДП-4440/1-840/1, згідно якого поручитель (ОСОБА_3І.) зобовязався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «ШОКОБУМ» зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та випадках, передбачених кредитним договором, а також додатковими договорами №№ 1, 2, 3, 4, які були укладені 26.12.2013 року, 07.02.2013 року, 12.02.2014 року, 10.12.2013 року, 19.06.2015 року.

Позичальник своєчасно кредит не погашав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 7 170 737 грн. 84 коп., які і є предметом позовних вимог до відповідача, як поручителя, з яких: заборгованість щодо повернення суми кредиту - 244 319 доларів США (з яких поточна заборгованість за кредитом - 214 819 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 29 500 доларів США); заборгованість по процентах - 16 173, 29 доларів США, в тому числі: поточна заборгованість за процентами складає - 977,28 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 15 196,01 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 15 196,01 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення прострочених процентів становить - 1 157, 38 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення простроченого кредиту - 6 557, 66 доларів США; сума комісії за надання кредиту - 33 464, 22 гривень, в тому числі поточна комісія - 23 338, 21 гривень, прострочена комісія - 10 126, 01 гривень (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» на підставі договору поруки № ДП-4440/1-840/1 від 11.12.2013 року заборгованість за Кредитним договором № КЛ-4440/1-840 від 11.12.2013 року, яка складається з: заборгованості по кредиту 244 319 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 20.03.2018 року становить 6 458 817 грн. 08 коп., заборгованості за процентами 16 173, 29 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 20.03.2018 року становить 427 557 грн. 09 коп, пені за несвоєчасне погашення кредиту 6 557, 66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 20.03.2018 року становить 173 358 грн. 30 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів 1 157, 38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 20.03.2018 року становить 30 596 грн. 50 коп., загальною сумою 268 207, 33 долари США, що становить 7 090 329 грн. 98коп., та сплачений судовий збір в розмірі 106 354 грн. 95 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення комісії відмовлено (а.с. 213-217).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 218-224).

В ході апеляційного розгляду справи представник апелянта подала до суду письмове Клопотання про закриття провадження у справі, у якому просить оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі, покликаючись на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що стверджується практикою розгляду аналогічних справ ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду (т.2, а.с. 79-82).

Вище згадане клопотання представника апелянта про закриття провадження у справі судом було надіслано ПАТ „Радикал Банк (позивачу) та ТОВ „Шокобум разом з судовими повістками з викликом в судове засідання, призначене судом на 22 квітня 2019 року, які згаданими учасниками справи було отримано (відповідно) 01.03.2019 року та 26.02.2019 року (т.2, а.с. 86-91).

Незважаючи на вище наведене, вище згадані учасники справи явку своїх представників в судове засідання в черговий раз не забезпечили, про причини такої неявки суд не повідомили, відзив на Клопотання апелянта про закриття провадження у справі (як і раніше на його апеляційну скаргу) до суду не надіслали.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає можливим (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) апеляційний розгляд справи за відсутності представників ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Шокобум на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів Клопотання про закриття провадження у справі, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог згаданого Клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції вищевказаного Закону суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону).

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов'язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, ПАТ «Радикал Банк» як кредитор подало до суду загальної юрисдикції позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов'язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці, з об'єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов'язанням.

Оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено 20 березня 2018 року коли вже був чинним (з 15 грудня 2017 року) Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, а відтак станом на 20 березня 2018 року (з 15 грудня 2017 року) дана справа вже не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки пунктом 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції вище згаданого Закону встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вище наведені правові висновки знайшли своє відображення у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (т.2, а.с. 92-94).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 367, 368, 374 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 березня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Радикал Банк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 7 170 737 грн. 84 коп. закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_6