Справа № 640/718/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2019 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Муратової С.О.,
за участю секретаря судового засідання - Кіріяченко В.В.,
представника позивача - адвоката ОСОБА_1,
встановив:
До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою.
Постановою також встановлено, що в результаті порушення відповідачем ОСОБА_4 дорожнього руху, був пошкоджений транспортний засіб та завдано матеріальної шкоди іншому учаснику цієї дорожньо-транспортної пригоди марки «ВАЗ 217130» з державним номерним знаком АХ8991СО, власником якого є потерпілий ОСОБА_5
Позивач отримав від потерпілого повідомлення про ДТП від 10.10.2016.
Відповідно до отриманого позивачем звіту від 24.11.2016 №1059 встановлено характер пошкоджень транспортного засобу потерпілого та вартість матеріального збитку, завданого власнику, в результаті пошкодження при ДТП належного йому транспортного засобу, що складає 8 467,75 грн., роботи субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 стосовно пошкодженого у ДТП транспортного засобу склали суму у розмірі 528,80 грн.
08.11.2016 до позивача від власника пошкодженого транспортного засобу надійшла заява про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника, була застрахована відповідальність до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6303288 в ПрАТ «СК «ВУСО», що є діючим членом МТСБУ.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, який керував транспортним засобом марки ВАЗ, д.н. АХ8991, не була застрахована в жодній страховій компанії, що підтверджується Витягом з Централізованої бази МТСБУ.
Позивач розглянув повідомлення і заяву потерпілого та відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону та у звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, видав наказ від 20.04.2017 №3437 про виплату власнику відшкодування спричиненої відповідачем шкоди та довідку від 12.04.2017 №1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.
Загальна сума регламентних виплат МТСБ України по цій страховій справі складає 8996,14 грн., з них: страхове відшкодування в сумі 8467,34 грн., відповідно до платіжного доручення від 24.04.2017 № 3437 рв.; послуги аварійного комісара в сумі 528,80 грн., відповідно до платіжного доручення від 12.12.2016 № 674 рв.
Після відшкодування власнику матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача та оплати послуг з урегулювання, позивач отримав право регресної вимоги до відповідача у розмірі 8996,14 грн., а відповідач набув кореспондуючого обовязку по відшкодуванню зазначених грошових сум на користь позивача (а.с. 2-6, 61-64).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2019 позовну заяву ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк, з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, у звязку з тим, що позивач мав уточнити позовну заяву в частині місця мешкання відповідача ОСОБА_3 (а.с. 56), та 25.02.2019 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву (а.с. 59-60, 61-65).
В судовому засіданні 23.08.2018 представники відповідача заявили клопотання, яке також подане через канцелярію Київського районного суду м. Харкова 23.08.2017, про зупинення провадження у даній цивільній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, до вирішення справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства за обвинуваченням ОСОБА_7
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.08.2018 клопотання представників відповідача про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено; провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди зупинено до вирішення справи, що розглядається Київським районним судом м. Харкова в порядку кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 137).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою; ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження; справу призначено до розгліду по суті у судове засідання з повідомленням сторін (а.с. 70).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримав, зазначив, що у звязку з систематичним не зявленням відповідача до судового засідання, проти розгляду справи без участі відповідача не заперечує. Вважає можливим прийняти заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду справи.
Судом на адресу відповідача неодноразово направлялись судові повістки про необхідність його явки в судове засідання (а.с. 76-77, 78-79), проте, поштові повідомлення повернуті на адресу суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 не зявився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вказаною постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2016 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. на користь держави, а також стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір у розмірі 275,60 грн. на користь держави (а.с. 66).
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв'язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до розяснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
З постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2016 вбачається, що винними у вчиненні ДТП, що сталася 09.10.2015 на вул. Ахсарова в м. Харкові визнано ОСОБА_3 (а.с. 66).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6303288 від 27.10.2015, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» при використанні транспортного засобу - «ВАЗ 217130» д.н. НОМЕР_1 (а.с. 36).
Автомобіль ОСОБА_3 не був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно роздруківки Централізованої бази даних МТСБУ від 12.10.2016 (а.с. 37).
Згідно ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п. 36.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно Наказу ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України № 3437 від 20.04.2017, а також платіжного доручення № 3437рв від 24.04.2017 ОСОБА_5 відшкодовано шкоду з фонду захисту потерпілих в сумі 8467,34 грн. (а.с. 38, 39).
Згідно платіжного доручення № 674рв від 12.12.2016 МТСБУ сплачено ФОП ОСОБА_6 528,80 грн. за послуги аварійного комісара згідно рах. №674 від 24.11.2016 (а.с. 40).
Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Регресне зобов'язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов'язання.
Підставою регресного позову є відповідальність заподіювана шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред'явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. ОСОБА_4 зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 1762 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.
Суддя С.О. Муратова