Ухвала

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 522/31861/13-ц

провадження № 61-33062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У грудні 2013 року ОСОБА_4 (після укладення 23 червня 2016 року шлюбу - ОСОБА_4) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 18 листопада 2009 року Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення, згідно з яким вона вселена в квартиру АДРЕСА_1. Цим рішенням на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи проведено розподіл квартири між сторонами у справі з відступом від ідеальних часток співвласників, при умові виконання в ній реконструкції та проведення робіт з переобладнання, з послідуючим відшкодуванням компенсації.

На виконання вказаного рішення суду нею замовлено проект поділу квартири АДРЕСА_1, який виконано 16 червня 2010 року ТОВ «Ерго Таун». 30 грудня 2010 року отримано дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на виконання будівельних робіт, погоджений з управлінням охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та іншими необхідними інстанціями. Реконструкцію квартири проводили працівники приватного технічного підприємства «Гефест» на підставі договору від 09 грудня 2010 року № 12/7, укладеного між нею та підприємством. Загально-будівельні роботи із реконструкції квартири проведені на суму 15 173,40 грн, зокрема закладений дверний отвір в перегородці, яка розділяє приміщення жилої кімнати площею 20,90 кв. м та коридору, а також встановлені вхідні двері в квартиру. 17 січня 2011 року відповідач демонтував броньовані двері та зламав перегородку, у зв'язку із чим вона повторно встановлювала двері та перегородку, в результаті чого змушена була проводити додаткові будівельні роботи.

Загальна вартість будівельних матеріалів разом із броньованими дверима склала 13 069,00 грн, моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 10 000,00 гривень.

Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача завдану майнову та моральну шкоду у визначеному розмірі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 13 069,00 грн та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які були виконані позивачем у квартирі АДРЕСА_1 складає 13 250,70 грн. Визнаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди суд виходив із того, що остання тривалий час не могла користуватися житлом та постійно нервувала у зв'язку з тим, що відповідач перешкоджав проведенню відновлювальних робіт у квартирі.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: спричинення їй матеріальної та моральної шкоди з вини відповідача; протиправність дій відповідача взаподіюванні шкоди позивачу та причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і завданою шкодою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що відповідно до вимог статті 1166 ЦК України позивач не зобов'язаний доводити вину відповідача в заподіянні шкоди, а він має довести факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. При цьому в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт завдання позивачу шкоди саме відповідачем. Зазначені положення закону апеляційним судом не враховано, в результаті чого винесено незаконне рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик