Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 201/13710/16-ц

провадження № 61-17498св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», Товариство) про визнання права, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона мешкає в домоволодінні по АДРЕСА_1, яке складається з двох окремих частин. 04 березня 2003 року між нею та Товариством були укладені договори № 0408107 та № 0408141 щодо постачання електричної енергії до квартир вказаного домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно. У березні 2016 року від ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на її адресу надійшла претензія про необхідність сплатити заборгованість за спожиту електроенергію у квартирі АДРЕСА_1. Вважає вказаний борг необґрунтованим, оскільки в акті-звірці від 20 лютого 2007 року між сторонами була узгоджена ціна за один кіловат електричної енергії, яка становила 0,2436 грн. 10 серпня 2016 року відповідач припинив постачання електроенергії та на її звернення відмовився поновити надання вказаних послуг. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: визнати, що вона сплачувала грошові кошти за спожиту електроенергію за узгодженою між сторонами ціною, у зв'язку з чим в неї відсутня заборгованість перед Товариством; зобов'язати ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» безкоштовно відновити енергопостачання до належного їй домоволодіння; стягнути з відповідача на свою користь 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року у складі судді Демидової С. О. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що 15 червня 2016 року ОСОБА_1 була попереджена про припинення енергопостачання, у зв'язку з чим з боку ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» відсутні порушення порядку відключення споживача від електромережі. Оскільки під час розгляду справи не встановлено неправомірності дій відповідача, то немає підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди. Посилання позивача на те, що вона сплачувала кошти за спожиту електроенергію за прийнятними для неї тарифами, є безпідставними, оскільки діючі тарифи визначаються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), а не енергопостачальною компанією.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року скасовано. Зобов'язано ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» поновити ОСОБА_1 постачання електричної енергії до її квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 10 серпня 2016 року було припинено електропостачання до належної позивачу квартири АДРЕСА_1. В той же час, як видно з наданої ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» відомості про попередження споживачів щодо відключення електричної енергії, свій підпис 15 червня 2016 року ОСОБА_1 не ставила і будь-яких інших попереджень не отримувала. Задовольняючи вимогу позивача як споживача про поновлення енергопостачання, суд одночасно вирішив питання щодо відшкодування моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 500 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила змінити рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року в частині стягнутої грошової суми на відшкодування моральної шкоди шляхом збільшення її розміру з 500 грн до 200 000 грн.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що заявлена нею сума відшкодування моральної шкоди є повністю обґрунтованою, необхідною та достатньою. З вини відповідача вона тривалий час не могла користуватися електроенергією, готувала їжу на вогнищі, не мала можливості обігрівати оселю. Своїми діями ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» змусило її взяти в борг грошові кошти для погашення заборгованості, яка є економічно необґрунтованою.

У червні 2017 року ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» також подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року, а рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що 15 червня 2016 року Товариство вручило позивачу попередження про відключення належної їй квартири № 2 від електромережі, про що свідчить відомість, в якій стоїть підпис споживача. 10 серпня 2016 року електропостачання вказаної квартири було припинено у зв'язку з несплатою заборгованості. Таким чином, ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» діяло у відповідності з Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, чинними на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), у зв'язку з чим відсутні підстави і для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди. При цьому Товариство не відключало квартиру АДРЕСА_1 від електропостачання, що не заперечувалося позивачем.

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», в якому просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що підпис у відомості про відключення квартири № 2 від 15 червня 2016 року їй не належить. Нарахована Товариством заборгованість за спожиту електроенергію є економічно необґрунтованою, тарифи - несправедливими.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, а ухвалою від 14 червня 2017 року - за касаційною скаргою ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго».

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 травня 2018 року справу № 201/13710/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 мешкає в домоволодінні по АДРЕСА_1, яке складається з двох окремих квартир.

04 березня 2003 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» були укладені договори № 0408107 та № 0408141 щодо постачання електричної енергії до квартир АДРЕСА_1 відповідно.

У березні 2016 року від ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на адресу позивача надійшла претензія про необхідність сплатити заборгованість за електроенергію у квартирі АДРЕСА_1.

Розрахунки за спожиту електричну енергію Товариство здійснювало за діючими тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 02 березня 2015 року № 220.

15 червня 2016 року ОСОБА_1 була попереджена про відключення квартири № 2 від електропостачання, про що свідчить відомість ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго».

У зв'язку з несплатою заборгованості 10 серпня 2016 року було припинено електропостачання до належної позивачу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час укладення між сторонами договорів про користування електричною енергією, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Пунктом 19 Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Згідно з пунктом 35 Правил енергопостачальник має право відключити споживача, зокрема у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.

У разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Забороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями (пункт 27 Правил).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у відомості про попередження споживачів щодо відключення електричної енергії від 15 червня 2016 року ОСОБА_1 не ставила свій підпис, тобто не отримувала попередження, у зв'язку з чим Товариство не мало право відключати споживача.

Однак з цими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не посилалася як на підставу своїх вимог на те, що вона не була попереджена Товариством про відключення квартири від електропостачання і що підпис, який міститься навпроти її прізвища у відомості, їй не належить. Під час розгляду справи почеркознавча експертиза не проводилася. В апеляційній скарзі позивач також не посилалася на вказані обставини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених місцевим судом, тобто фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване по суті рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд не з'ясував фактичних обставин справи, у зв'язку з чим скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Верховний Суд не вдається в оцінку й аналіз доводів касаційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру морального відшкодування, оскільки дійшов висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову, в тому числі в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, то понесенні ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» судові витрати у вигляді судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 661,44 грн слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року скасувати, а рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року залишити в силі.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпрообленерго» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання касаційної скаргив розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) грн 44 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик