Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/810/16-ц
Провадження № 2/670/3/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод, у якому просила визнати дії відповідача протизаконними, та зобов'язати його не перешкоджати їй та членам її сім`ї проводити забір води із спільної криниці, та зобов'язати відповідача забрати стовпи, які він закопав самовільно, пригородивши земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, ОСОБА_2 перешкоджає їй набирати воду з криниці, яка знаходиться по АДРЕСА_2, а саме викидає їй відра, виштовхує її, і заявляє, що криниця належить йому, бо розміщена на його земельній ділянці. Однак такі дії відповідача позивач вважає протизаконними, бо криниця є спільною, а звернення у поліцію результатів не дали.

Ухвалою суду від 22.11.2016 року у справі відкрито провадження, призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 08.12.2016 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 30.01.2017 року провадження у справі було зупинено за клопотанням позивача до набрання законної постановами суду в адміністративних справах: № 670/1099/15-а за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виготовлення незаконних правових актів та їх зберігання, та № 670/284/16-а за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області про скасування незаконних рішень, відшкодування моральної шкоди, предметом розгляду яких було визнання недійсним та скасування рішення Нетечинецької сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 та скасування рішення Нетечинецької сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на території Нетечинецької сільської ради.

Ухвалою суду від 20.03.2019 року провадження у справі поновлено.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, у зв'язку з чим справа розглянута в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала, просила задовольнити.

Пояснила, що її сусід ОСОБА_2 не дозволяє їй та членам її сім`ї набирати воду з криниці, заявляючи, що криниця належить йому, та обгородив її, самовільно закопавши біля неї стовпи. Однак, як стверджувала позивач, криниця на кадастровому плані земельної ділянки відповідача по АДРЕСА_3, не відображена. Крім того вказувала, що її у 1978 році спільно копали жителі села за власні кошти, в тому числі і сім`я позивача. Проте починаючи з 2013 року, коли вона придбала сусіднє господарство, та виник спір за межі, ОСОБА_2 почав забороняти їй користуватись криницею, у зв'язку з чим вона змушена набирати воду на віддалі близько 200 метрів від свого дому, що створює певні незручності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання на розгляд справи, будучи належним чином повідомленим, не з'явився.

Натомість 01.12.2016 року надав суду письмові пояснення, у яких заперечив проти позову ОСОБА_1, зазначивши, що спірна криниця знаходиться на його земельній ділянці по АДРЕСА_4, а не на АДРЕСА_2, як вказує ОСОБА_1, тому її сім`я ніякого відношення до неї не має. Крім того, відповідач вказував, що саме позивач вчиняє скандали, обзиває його, пише на нього заяви у сільську раду, в поліцію, оскільки він відчепив мотузок для забору води у зв'язку з її дефіцитом, але залити воду у криницю, так як зробив він, ОСОБА_1 не бажає. Також відповідач зазначив, що спільна криниця знаходиться далі по вулиці, і позивач нею постійно користується.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.10.2014 року (а.с. 27).

Позивач ОСОБА_1 проживає по сусідству із відповідачем, а саме по АДРЕСА_2 та за дорученням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 займається приватизацією земельної ділянки по АДРЕСА_2, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2

Як вбачається із довідки Нетечинецької сільської ради від 04.01.2017 року № 5, спільної криниці в АДРЕСА_3 не існує, тому вона не була облікована, а криниця по АДРЕСА_4, належить ОСОБА_2 (а.с. 45).

Згідно акта обстеження земельних ділянок домоволодінь ОСОБА_2 № 61 та ОСОБА_8 № АДРЕСА_3, складеного 02.08.2013 року комісією з питань агропромислового комплексу, землекористування і соціального розвитку села Нетечинецької сільської ради, криниця знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2

Статтею 324 ЦК України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватись природними об'єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

За положеннями статей 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, тому надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об'єкт.

Однак, якщо ці будівлі та споруди (сарай, паркан, колодязь) обслуговують два і більше приміщень, вони вважаються самостійними інвентарними об'єктами.

Обґрунтування позовних вимог зводиться до того, що в результаті перешкоджання ОСОБА_2 користування криницею, яка розташована неподалік будинку позивача, ОСОБА_1 та члени її сім`ї змушені набирати воду з іншої криниці, що є незручним, бо в господарстві є необхідність у використанні значної кількості води.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що позивач не довела та не надала доказів, що їй належить право власності чи користування криницею, та жодних даних про те, що криниця безхазяйна, чи вона призначена для обслуговування двох чи більше домоволодінь, або ж спірна криниця відповідним рішенням сільської ради визнана предметом загального користування та майном комунальної власності, немає.

Водночас земельна ділянка, на якій розміщена криниця, на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2, і хоча це право не визнається та оспорюється позивачем, за станом на час розгляду справи у суді реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідачем не скасована, та виходячи з положення ч. 2 ст. 328 ЦК України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені її позовних вимог за недоведеністю.

Керуючись ст. 11, ст. 15, ст. 16, ст. 186, ст. 319, ст. 321, ст. 324, ст. 328, ст. 380, ст. 381 ЦК України, ст.ст. 10-13, ст. 17, ст.ст. 258-259, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 26.04.2019 року.

Суддя О.М. Волкова