РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2019 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І. І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ПАТ «Фідобанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним (нікчемним), -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом про визнання кредитного договору № 014/ZB93BI/3/001 від 07 червня 2013 року, укладеного між ним та ПАТ «Фідобанк» недійсним.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що на підставі укладеного договору він отримав у ПАТ «Фідобанк» кредит в сумі 50 000 грн та зобов'язався виплатити 97500,80 грн. Через деякий час позивач втратив роботу, у нього захворіла дитина, в зв'язку з чим він не мав змоги сплачувати кредит в повному обсязі. 12 квітня 2018 року ОСОБА_1 надійшла вимога про сплату боргу в сумі 66202,02 грн., однак на цей час ним уже були сплачені кошти в сумі понад 70 000 грн. Після отримання вимоги, ОСОБА_1 дізнався, що підписання кредитного договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав Позичальника, а саме:

- в порушення вимог статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не в повному обсязі виконано переддоговірну роботу з Позичальником;

- зміст правочину суперечить нормам законодавства: повинна бути зазначена річна відсоткова ставка за кредитом, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Наслідком укладення кредитного договору стало обмеження можливості Позичальника мати не заборонені законом цивільні права, а саме: отримувати кредити, вільно укладати цивільні угоди щодо страхування та оцінки майна, мати захист персональної інформації, що складає банківську таємницю, а тому має бути визнаний нікчемним.

Крім цього порушено конституційне право позивача, оскільки у кредитному договорі встановлено, що банк обмежує конкуренцію страховиків, визначаючи, де позичальникові треба страхувати своє майно. Те саме відноситься і до оцінки майна. Інші положення договору передбачають, у разі відмови від такого страхування або його оцінки, підвищення відсоткової ставки, сплату штрафу та навіть розривання договору і звернення стягнення на заставне майно. Також договір зобов'язує позичальника не отримувати інші кредити, позики та їх різновиди чи будь-яку іншу фінансову допомогу без попередньо отриманої на це письмової згоди Банку.

Крім цього позивач зазначає, що ПАТ «Фідобанк» пропустив трирічний строк позовної давності.

Враховуючи вище викладене, позивач прохає суд визнати договір недійсним (нікчемним).

12 лютого 2019 року позивач надав суду письмове пояснення в якому зазначив, що він не повідомлений належним чином про відступлення прав вимоги ПАТ «Фідобанк» до ПАТ «Кредобанк» та згоди на це не давав. Крім цього, останній платіж ним здійснено у 2015 році, а тому позовна давність про стягнення заборгованості за кредитом закінчилась.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 липня 2018 року цивільну справу передано на розгляд до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Ухвалою суду від 23 липня 2018 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року до участі у справі залучено правонаступника - ПАТ «Кредобанк».

Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті.

Позивач, ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник ПАТ «Кредобанк», будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, фонду гарантування вкладів, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмове пояснення, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 07 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/ZB93В1/3/001, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (Позивачальник) отримав кредит в сумі 41000 грн зі строком користування кредитними коштами 36 календарних місяців, сплатою 0,001 процентів річних, сплатою щомісячної комісії у розмірі 2,5 % від суми кредиту за методом погашення ануїтет. Невід'ємними частинами Кредитного договору є: Додаток № 1 - Правила надання та обслуговування кредиту згідно Кредитного договору з фізичною особою; Додаток № 2 - Графік погашення, яким визначається порядок повернення кредиту та сплати нарахованих процентів; Додаток № 3 - Повідомлення Позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з додатком, яким визначається Графік платежів за Кредитним договором, включаючи сплату комісій ( крім платежів за кредитом та процентами) (а.с.11-13).

10 серпня 2018 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» уклало договір із публічним акціонерним товариством «Кредобанк» про відступлення права вимоги, в тому числі і вимоги до ОСОБА_1 (а.с.27-29).

ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором 13 серпня 2018 року (а.с.30-32).

Відповідно до норм статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач отримав кредитні кошти та навіть до 2015 року постійно сплачував кошти за користування кредитом, хоча і не в повному обсязі, в зв'язку з скрутним матеріальним становищем.

Таким чином, при укладенні кредитного договору позивач погодився на умови його укладення. Позивачем не вказано, яка саме інформація йому не була надана. В позовній заяві зазначає, що інформація надана в майже повному обсязі.

Крім цього, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що умови кредитного договору є такими, що містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, несправедливими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, ЗУ «Про захист прав споживачів».

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Таким чином, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно з ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Таким чином, відповідно до статтей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з яким він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Вказаний позивачем п. 2.3.6 Договору, який на думку позивача зобов'язує позичальника не отримувати інші кредити, позики та їх різновиди чи будь-яку іншу фінансову допомогу без попередньо отриманої на це письмової згоди Банку відсутній в наданому суду Договорі, а тому суд не оцінює зазначену обставину як підставу позову.

Посилання ОСОБА_1 на те, що порушено його конституційне право, оскільки у кредитному договорі встановлено, що банк обмежує конкуренцію страховиків, визначаючи, де позичальникові треба страхувати своє майно. Те саме відноситься і до оцінки майна. Інші положення договору передбачають, у разі відмови від такого страхування або його оцінки, підвищення відсоткової ставки, сплату штрафу та навіть розривання договору і звернення стягнення на заставне майно. Також договір зобов'язує позичальника не отримувати інші кредити, позики та їх різновиди чи будь-яку іншу фінансову допомогу без попередньо отриманої на це письмової згоди Банку не знайшло свого підтвердженні судом, оскільки такі заборони відсутні в наданому суду примірнику Кредитного договору.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього судом встановлено, що невід'ємними частинами Кредитного договору є: Додаток № 1 - Правила надання та обслуговування кредиту згідно Кредитного договору з фізичною особою; Додаток № 2 - Графік погашення, яким визначається порядок повернення кредиту та сплати нарахованих процентів; Додаток № 3 - Повідомлення Позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з додатком, яким визначається Графік платежів за Кредитним договором, включаючи сплату комісій ( крім платежів за кредитом та процентами), що спростовує посилання позивача про те, що зміст правочину суперечить нормам законодавства: не зазначена річна відсоткова ставка за кредитом та детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, оскільки вимоги законодавства при укладенні Договору сторонами дотримані, договір укладено добровільно, після чого позивач отримав грошові кошти та користувався ними.

Посилання позивача на те, що закінчився строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки в даній справі не вирішуються питання про стягнення із нього заборгованості за кредитом. Крім цього не є предметом розгляду по даній справі договір про відступлення прав вимоги, з якою не згоден ОСОБА_1

Керуючись статтями 10, 12-13, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, та статтями 203, 215, 626, 628, 638 ЦК України, ст. 132 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним (нікчемним) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області.

Суддя