Справа № 274/7229/18 Провадження № 2/0274/1229/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
23.04.19 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якого є ОСОБА_2,
провизначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності,
ОСОБА_3 позов визнала, про що подала заяву від 14.04.2019 р.
Судом з'ясовано, що 20.03.2013 р. померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 210295 від 21.03.2013 р. (а. с. 8).
Відповідно до заповіту від 27.12.2004 р. ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а. с. 8-а).
Таким чином, зважаючи на зміст статей 1216 1218, 1222 та 1223 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом.
ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, інші спадкоємці, які прийняли спадщину або претендують на її прийняття, відсутні, що підтверджується довідкою від 03.09.2018 р. № 144/02-14 приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а. с. 14).
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Таким чином до ОСОБА_1 перейшли права та обов'язки (спадщина) ОСОБА_4.
З наведених документів вбачається, що частка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку не визначена.
У зв'язку з тим, що частка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у праві власності на вказану земельну ділянку не визначена, постановою від 22.08.2018 р. № 141/02-31 приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку цієї земельної ділянки через неможливість встановити склад спадкового майна (а. с. 13).
Згідно з частинами першою та другою статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Частинами першою та другою статті 370 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
У матеріалах справи відсутні докази того, що розмір часток ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку є різним.
Крім того, як зазначалось вище, ОСОБА_3 позов визнала, що вказує на те, що вона згодна з тим, що розмір її частки та частки ОСОБА_4 у праві власності на земельну ділянку є рівним, тобто становить по 1/2.
Беручи до уваги зазначене, Суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1.
Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов.
Керуючись статтями 206, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут