КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/9692/17

номер провадження: 22-ц/824/5145/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року у складі судді Ярмоли О.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до комунального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» (далі - КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якому просили стягнути з КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на свою користь 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 74 182 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року позов в частині позовних вимог ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.213-213, т.1).

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про зміну розміру позовних вимог від 17 вересня 2018 року, в якій остаточно просила стягнути з КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на свою користь матеріальні збитки у розмірі 5 500 грн та моральну шкоду у розмірі 485 220 грн 74 коп. (а.с.215-220, т.2).

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що в період з 03 липня 2014 року по 09 липня 2014 року та з 30 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року син позивача - ОСОБА_6 проходив стаціонарно два курси хіміотерапії у КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» у зв'язку з хворобою: рак слизової дна порожнини рота. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 23 годині 50 хвилин лікуючим лікарем хірургом-онкологом ОСОБА_5 та лікарем анестезіологом ОСОБА_3 було констатовано смерть хворого ОСОБА_6

Вказувала, що згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України у зв'язку з його примиренням з потерпілою ОСОБА_1 Судом встановлено, що ОСОБА_3, працюючи на посаді лікаря - анестезіолога і анастезіологічного відділення без ліжок для інтенсивної терапії КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», неналежно виконуючи свої професійні обов'язки, допустив настання тяжких наслідків для хворого ОСОБА_6 Також позивач зазначала, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року звільнено ОСОБА_5, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. Судом встановлено, що ОСОБА_5, працюючи на посаді лікаря хірурга-онколога відділення стаціонару КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» неналежно виконуючи свої професійні обов'язки, допустив настання тяжких наслідків для хворого ОСОБА_6

Зазначала, що ОСОБА_3 в ході досудового слідства по кримінальній справі частково відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду у розмірі 120 000 грн, що було підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв'язку з примиренням з нею, як потерпілою по справі. Однак отримання позивачем вказаної суми коштів не звільняє відповідача КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» від відповідальності за завдану їй шкоду за дії чи бездіяльність третіх осіб під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Зазначала, що у 2018 році на її замовлення товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» 31 січня 2018 року було проведено психологічну експертизу, за проведення якої вона сплатила 5 500 грн, а тому вважала, що з відповідача на її користь підлягають стягненню матеріальні збитки у вказаному розмірі.

Крім того, позивач вказувала, що відповідно до висновку за результатами проведення психологічної експертизи №1-31/01 від 31 січня 2018 року встановлено, що внаслідок дій працівників відповідача та пов'язаною з цим втратою сина ОСОБА_6, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у необхідності пристосування до нових погіршених умов існування, розраховувати лише на себе, незважаючи на власні тяжкі хвороби та необхідність доглядати ще більш хворого чоловіка ОСОБА_4 Пережита трагедія спричинила позивачу велике душевне зворушення для матері померлого, зумовила залучання нею інтенсивних психологічних зусиль та матеріальних компенсаторних ресурсів для їх подолання. Вказувала, що відповідно до висновку експерта розмір моральної шкоди для неї становить 166 мінімальних заробітних плат, що складає 531 200 грн. Зазначала, що оскільки ОСОБА_3 частково відшкодовано їй розмір моральної шкоди, то позивач вважала за доцільне зменшити розмір на 45 979 грн 26 коп. та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 485 220 грн 74 коп.

З наведених вище підстав позивач просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп. та 9 092 грн 70 коп. в рахунок стягнення судових витрат.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» в дохід держави судовий збір в сумі 1 921 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну розміру позовних вимог, у якій не заявляла вимог про стягнення з відповідача витрат на лікування та поховання сина, а тому вважає, що суд, даючи оцінку цим позовним вимогам, фактично вийшов за межі заявлених позовних вимог. Також вказує, що суд не навів у рішенні мотивів чому не взяв до уваги висновок за результатами проведення психологічної експертизи №1-31/01 від 31 січня 2018 року та не надав йому оцінки, яким визначено розмір заподіяної моральної шкоди позивачу. При визначенні розміру моральної шкоди у сумі 50 000 грн, суд першої інстанції не вказав в чому полягає невідповідність висновку експерта в дослідженні моральної шкоди та її розміру, чим порушив вимоги ст.ст.76, 89 ЦПК України.

Представник КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що у діях лікарів, які є працівниками відповідача, відсутній склад злочину, вони не причетні до смерті хворого ОСОБА_6 Крім того, ОСОБА_3 добровільно сплатив позивачу грошові кошти в сумі 120 000 грн 00 коп. на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, яка не заявляла претензій з приводу даної суми. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 03 липня 2014 року по 09 липня 2014 року та з 30 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року син позивача - ОСОБА_6 перебував на лікуванні та проходив стаціонарно два курси хіміотерапії в лікарні КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер». 07 серпня 2014 року стан ОСОБА_6 погіршився, внаслідок чого його було знову доставлено до КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер». ІНФОРМАЦІЯ_1 черговим лікарем анестезіологом ОСОБА_3 у хворого ОСОБА_6 було зафіксовано АТ70-40 мм рт.ст., SРО 2 (парціальна напруга кисню відносно до сатурації крові) - 82 % при подачі кисню більш ніж 6 літрів, тобто гостру дихальну недостатність. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 23 год. 50 хв. ОСОБА_6 помер.

Встановлено, що лікар хірург-онколог ОСОБА_5 та лікар анестезіолог ОСОБА_3 на момент лікування та смерті хворого ОСОБА_6 перебували в трудових відносинах з КЗ КОР «Білоцерківським обласним онкологічним диспансером» та на момент настання події були при виконанні своїх трудових обов'язків.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України у зв'язку з його примиренням з потерпілою ОСОБА_1, кримінальне провадження № 0006038 від 05 грудня 2016 року закрито (а.с.40-41, т.1).

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року ОСОБА_5, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. Судове провадження щодо ОСОБА_5 закрито у зв'язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було залишено без розгляду (а.с.38-39, т.1).

У пунктах 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України у зв'язку з його примиренням з потерпілою ОСОБА_1, а ОСОБА_5 - у зв'язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження щодо кожного з них, судом встановлено, що діяння, яке поставлено вказаним особам за провину, дійсно мало місце, це діяння містить склад злочину і зазначені особи винні в його вчиненні.

Тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч.6 ст. 82 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до висновку за результатами проведення психологічної експертизи №1-31/01 від 31 січня 2018 року, складеного фахівцем у галузі судово-психологічної експертизи товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертних» на замовлення позивача ОСОБА_1, ситуація раптової смерті сина ОСОБА_6, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок надання пацієнту неякісної медичної допомоги, постала психотравмуючою для його матері ОСОБА_1, обумовила негативні соціальні зміни для його батька ОСОБА_4, потягла погіршення соціально-психологічної якості життя обох батьків, тобто спричинила їм моральні страждання. Орієнтовний розмір компенсації заподіяних моральних страждань для батьків становить 207,5 мінімальних заробітних плат. Також у висновку зазначено, що остаточне визначення конкретної суми компенсації відшкодування в грошовому вираженні є компетенцією суду (а.с.170-192, т.1).

По справі встановлено, що за складання висновку за результатами проведення психологічної експертизи №1-31/01 від 31 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 сплатила товариству з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертних» 5 500 грн, що підтверджується рахунком №1-24/01 від 24 січня 2018 року та квитанцією від 25 січня 2018 року (а.с.194, т.1)

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якому просили стягнути з КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на свою користь 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 74 182 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року позов в частині позовних вимог ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України.

17 вересня 2018 року в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 подала заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій остаточно просила стягнути з КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на свою користь матеріальні збитки у розмірі 5 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 485 220 грн 74 коп.

Однак суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 74 020 грн 74 коп., що включає: витрати на лікування ОСОБА_6 у розмірі 8 979 грн 64 коп., витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 3 403 грн 70 коп., витрати на поминальні обіди у розмірі 23 571 грн 40 коп., витрати на поховання у розмірі 4 446 грн, витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника у розмірі 27 465 грн, витрати на укладку плитки біля пам'ятника у розмірі 1 680 грн, витрати на ксерокс документів, набір тексту заяв у розмірі 2 210 грн та витрати на проїзд до міста Києва у розмірі 2 265 грн, за їх необґрунтованістю та недоведеністю, внаслідок чого у порушення вимог ч.2 ст.264 ЦПК України вийшов за межі заявлених вимог.

Наведені порушення суду першої інстанції призвели до неправильного вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, колегія суддів виходить з такого.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5 550 грн 00 коп., позивач ОСОБА_1 зазначала, що на її замовлення товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» 31 січня 2018 року було проведено психологічну експертизу, за проведення якої вона сплатила 5 500 грн, а тому вважала, що з відповідача на її користь підлягають стягненню матеріальні збитки у вказаному розмірі.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надала рахунок №1-24/01 від 24 січня 2018 року та квитанцію від 25 січня 2018 року (а.с.194, т.1).

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі; витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Оскільки з вини ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які є працівниками КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», позивачу ОСОБА_1 завдано майнову шкоду, яка полягає у витратах, понесених нею на проведення психологічної експертизи, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 5 500 грн 00 коп.

За таких обставин, висновки суду про те, що витрати позивача на проведення 31 січня 2018 року товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» психологічної експертизи у розмірі 5 500 грн не є матеріальними збитками та відносяться до судових витрат відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, є помилковими з наведених вище підстав.

Визначаючи до стягнення з відповідача на користь позивача розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн, суд першої інстанції виходив із характеру та обсягу заподіяних позивачем моральних та фізичних страждань та врахував часткове добровільне відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди в сумі 120 000 грн 00 коп.

Однак з повністю з такими висновками погодитись не можна з таких підстав

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалась на висновок за результатами проведення психологічної експертизи №1-31/01 від 31 січня 2018 року про те, що внаслідок дій відповідача та пов'язаною з цим втратою сина ОСОБА_6, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у необхідності пристосування до нових погіршених умов існування, розраховувати лише на себе, незважаючи на власні тяжкі хвороби та необхідність доглядати ще більш хворого чоловіка ОСОБА_4 Пережита трагедія спричинила позивачу велике душевне зворушення для матері померлого, зумовила залучання нею інтенсивних психологічних зусиль та матеріальних компенсаторних ресурсів для їх подолання. Вказувала, що відповідно до висновку експерта розмір моральної шкоди для неї становить 166 мінімальних заробітних плат, що складає 531 200 грн. Оскільки ОСОБА_3 частково відшкодував їй розмір моральної шкоди, то позивач вважала за доцільне зменшити розмір на 45 979 грн 26 коп. та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 485 220 грн 74 коп.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що з вини ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які є працівниками КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягає у смерті її сина ОСОБА_6

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної і моральної шкоди добровільно сплатив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 120 000 грн 00 коп.

Відповідно до висновку за результатами проведення психологічної експертизи №1-31/01 від 31 січня 2018 року, складеного фахівцем у галузі судово-психологічної експертизи товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертних», ситуація раптової смерті сина ОСОБА_6, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок надання пацієнту неякісної медичної допомоги, постала психотравмуючою для його матері ОСОБА_1, обумовила негативні соціальні зміни для його батька ОСОБА_4, потягла погіршення соціально-психологічної якості життя обох батьків, тобто спричинила їм моральні страждання. Орієнтовний розмір компенсації заподіяних моральних страждань для батьків становить 207,5 мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вказаний висновок експертизи відповідно до ст.76 ЦПК України є одним із доказів, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та відповідно, правильно визнав необґрунтованими доводи представника відповідача про неприйнятність вказаного висновку експертизи.

Зі змісту висновку психологічної експертизи №1-31/01 від 31 січня 2018 року вбачається, що розмір компенсації морального відшкодування складає для матері потерпілого 166 мінімальних заробітних плат. Остаточне визначення конкретної суми компенсації відшкодування в грошовому еквівалентні є компетенцією суду.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач є особою похилого віку, яка є інвалідом та доглядає чоловіка похилого віку, який є інвалідом I групи, виходячи з характеру моральних страждань, яких позивач зазнала у зв'язку зі смертю сина з вини працівників відповідача, ступеня їх вини, та вимушених змін у житті позивача, керуючись принципами розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 200 000 грн 00 коп., а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру моральної шкоди підлягає зміні.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про необхідність стягнення моральної шкоди у розмірі, визначеному у висновку психологічної експертизи від 31 січня 2018 року, оскільки відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. До того ж у самому висновку психологічної експертизи вказано, що остаточне визначення конкретної суми компенсації відшкодування в грошовому еквівалентні є компетенцією суду.

Тобто, висновок психологічної експертизи не носить для суду обов'язковий характер при визначенні розміру моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не може бути залишене без змін, оскільки не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та стягнення з КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на користь позивача ОСОБА_1матеріальну шкоду у розмірі 5 500 грн 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн 00 коп., з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а судом апеляційної інстанції змінено рішення, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 055 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року змінити.

Стягнути з комунального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5 500 грн 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн 00 коп.

Стягнути з комунального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» на користь держави судовий збір у розмірі 2 055 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді