ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3957/19 Справа № 212/8620/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР», на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2019 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР», (надалі ТОВ ««Дизельмашсервіс КР»), про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2017 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 60% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з 20 вересня 2017 року по 1 жовтня 2018 року, з наступним переоглядом 01 вересня 2018 року. Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 110 460,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ ««Дизельмашсервіс КР» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ТОВ ««Дизельмашсервіс КР» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості, внаслідок трудового каліцтва та значної втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову ОСОБА_4 Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ ««Дизельмашсервіс КР» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, на необґрунтованість рішення та на його незаконність. Зазначає, що судом не було враховано тієї обставини, що нещасний випадок стався внаслідок порушення позивачем вимог законодавства про охорону праці, тому покладення на відповідача обовязку відшкодовування моральної шкоди суперечить законодавству. Крім того, наголошує на тому, що суд першої інстанції помилково прийняв відсоток зменшення розміру одноразової допомоги потерпілому, за ступень вини позивача, що не є тотожним поняттям. На думку відповідача, суд першої інстанції, в порушення прав відповідача, відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному позовному порядку.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ ««Дизельмашсервіс КР» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 06.10.2014 року по 02.10.2017 року машиністом тепловозу ТОВ ««Дизельмашсервіс КР» (а.с.29-37).

02.10.2017 року позивач ОСОБА_1 був звільнений у звязку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи, згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.37).

28.01.2017 року з ОСОБА_1стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав виробничу травму, а саме: закритий злам середньої третини лівої гомілки зі зміщенням уламків. Обставини, за яких стався нещасний випадок встановлені та досліджені комісією, викладені в Розділі 6 Акту № 1 за формою Н-1 від 23 лютого 2017 року про нещасний випадок. ОСОБА_1 впав під час пересування. (а.с. 9-16).

Пунктом 10 цього Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано, крім позивача, також працівників: машиніста-інструктора ТОВ ««Дизельмашсервіс КР» (а.с.9-16).

23 лютого 2017 року було складено Акт про проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 28 січня 2017 року о 21 годині 15 хвилин на ТОВ «Дизельмашсервіс КР» форми Н-5, згідно до встановлених причин нещасного випадку є: основана - невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Порушення: п.п. 1.9.9.,1.10.16 інструкції № 3 з охорони праці для машиніста тепловоза на маневрових та господарських роботах ТОВ «Дизельмашсервіс КР», затвердженої директором підприємства 05.01.2015 року; порушено п.п.3.1.1,3.1.2,3.1.3,3.1.5 «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «Дизельмашсервіс КР», затверджених директором підприємства 25.04.2013 року, супутня невиконання посадових обовязків: порушено вимоги п.п. 2.2,3.2.1,3.3.5 «посадової інструкції машиніста інструктора локомотивних бригад ТОВ «Дизельмашсервіс КР», затвердженої директором підприємства 03.04.2015 року, психофізіологічні та технічні причини відсутні (а.с.17-27).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12 ААА № 018986) від 20.09.2017 року ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності та визнано людиною з інвалідністю третьої групи за трудовим каліцтвом з 20 вересня 2017 року по 01 жовтня 2018 року, наступна дата переогляду 01 вересня 2018 року (а.с.7).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязано з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій та щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в звязку з травмою ноги. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоровї, що підтверджується епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоровя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, у віці 38 років, втратив професійну працездатність, первинно у розмірі 60% та його визнано людиною з інвалідністю третьої групи, він, через стан свого здоровя, був звільнений з роботи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у звязку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоровя неможливе.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманої травми на виробництві, що потягла втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності та визнання позивача людиною з інвалідністю третьої групи, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 40 000,00 грн. до 90 00,00 грн.

Доводи в апеляційній скарзі відповідача, щодо порушення судом першої інстанції прав відповідача, в звязку з відмовою у задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному позовному порядку, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 279 ч.6 ЦПК України суд, може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що з огляду на предмет та ціну позову, характер спірних правовідносин - справи, що виникають з трудових правовідносин та одночасного існування умов, визначених ч.6 ст.279 ЦПК України, не має підстав для розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Крім того, представником відповідача адвокатом ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду було надано клопотання про розгляд апеляційної скарги відповідача ТОВ ««Дизельмашсервіс КР» з обовязковим викликом сторін, яке не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Так, враховуючи оспорювану суму 110 460,00 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, а, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи з повідомленням учасників справи можливо лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та перевірки доводів викладених в апеляційних скаргах, та представником відповідача адвокатом ОСОБА_5 не наведено обставин справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створює учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надає сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала ОСОБА_4 Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР», на користь держави, пропорційно задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір 900 грн. за подання позову та 292,80 грн. за подання апеляційної скарги, з урахування сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.( а.с.119,120).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2019 року змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР» на користь ОСОБА_1 з 40 000,00 гривень до 90 000 (девяносто тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 січня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР» на користь держави судового збору з 704 гривень 80 копійок до 900 (девятсот ) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Дизельмашсервіс КР»за подання апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 292 (двісті девяносто два) гривень 80 ( вісімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: