ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3674/19 Справа № 205/2094/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року АТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 2-4/.

В обґрунтування позову банк зазначав, що 15 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 15 березня 2018 року склав 35 385 гривень 46 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 35 385 гривень 46 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 880 гривень 17 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 29 344 гривні 08 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 1 661 гривня 21 коп., а також судовий збір у розмірі 1 762 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково /а.с. 47-48/.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 15 вересня 2005 року у розмірі 9 441 гривня 17 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 880 гривень 17 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5 561 гривня, а також судовий збір у розмірі 470 гривень 12 коп., а всього 9 911 гривень 29 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення змінити, скасувавши в частині відмови у стягненні заборгованості процентів, пені та штрафів і ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін /а.с. 53-56/.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 15 вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить її особистий підпис /а.с. 38/.

Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 3 500 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 15 березня 2018 року відповідно до розрахунку, виникла заборгованість у розмірі 35 385 гривень 46 коп. /а.с. 5-7/.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні відносини, кредитний договір є завжди оплатним та передбачає обовязкову сплату процентів за користування кредитними коштами, а тому стягнув з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3880,17 грн. та відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 5561,00 грн., які розраховані на підставі ст.1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ.

При цьому суд послався на правову позицію Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі 6-16цс15, відповідно до якої умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 користувалася отриманими в банку грошовими коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Згідно із частиною першою статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною другою вказаної статті закріплено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1, які регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, за загальним правилом, визначеним у цих правових нормах, користування грошовими коштами є оплатним у вигляді процентів, розмір яких визначається домовленістю сторін, а за її відсутності - на рівні облікової ставки НБУ.

АТ КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів про те, що підписані Умови та Правила надання банківських послуг є невідємною частиною до анкетизаяви, відсутність підпису ОСОБА_1 на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві про ознайомленнявідповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

З огляду на викладене вище, оскільки в розумінні ст. 1048 ЦК України, розмір процентів не був визначений умовами кредитного договору, судом першої інстанції було вірно здійснено розрахунок відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання ОСОБА_1, на рівні облікової ставки Національного банку України.

Доказів того, що підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач взяв на себе зобовязання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту не надано.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову в цій частині, не можуть бути прийняті до уваги у зв'язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_2