ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1901/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/519/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Губар В.С., Кузюри Л.В.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання,

прізвище судді: Савченко О.А.; місце ухвалення рішення: м. Мена,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останнього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно від дня предявлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення 23 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачем і перебуває на її повному утриманні. З 01 вересня 2018 року ОСОБА_4 став навчатися на денній формі навчання у Чернігівському національному технологічному університеті на юридичному факультеті за спеціальністю «Правоохоронна діяльність». ОСОБА_4 не має доходів і потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, отримує постійний дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Позивач на підставі ст.181, ч.1 ст.191, 198-200 СК України просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 щомісячно на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період навчання останнього в Чернігівському національному технологічному університеті, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 09 листопада 2018 року і до закінчення навчання, тобто 30 червня 2022 року, але не більше, як до досягнення ним 23 років. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, просить:

- у разі ненадання позивачем до суду оригіналів доказів, що перелічені в додатку до позовної заяви або у разі їх не завірення відповідно до ст.95 ЦПК України, а також ненадання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, не зазначення в позовній заяві ціни позову, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, скасувати рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року та ухвалити постанову, якою відмовити в позові з підстав порушення процесуального права;

- у разі усунення позивачем недоліків, які були порушені при подачі позову до суду та не усунуті судом першої інстанції, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року змінити, ухвалити постанову, якою позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% від встановленого розміру прожиткового мінімуму для особи відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не має нести одноособово обовязок по утриманню дитини, так як щомісячне навчання сина становить 500 грн. При цьому, довідка про місце проживання сина спростовує факт його спільного проживання разом з позивачем, що виключає право позивача, передбачене ст.199 СК України, на звернення до суду.

Скаржник наголошує на тому, що позовна заява та додані до неї документи не відповідають вимогам ст.ст.95, 134, 175, 176 ЦПК України.

Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_3 є батьком повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Згідно довідки Чернігівського національного технологічного університету від 27 вересня 2018 року за №154, ОСОБА_4 дійсно є студентом юридичного факультету. Термін навчання закінчується 30 червня 2022 року (а.с.12).

Пунктом 5.2 договору №1018, укладеного 07 серпня 2018 року між Чернігівським національним технологічним університетом (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) для ОСОБА_4 (одержувач), передбачено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 53680 грн.

Згідно із довідкою Чернігівського національного технологічного університету від 05 жовтня 2018 року за №139, ОСОБА_4 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 (гурт. №3) (а.с.11), але не зареєстрований (а.с.11).

28 листопада 2018 року ОСОБА_3 звільнений з останнього місця роботи за власним бажанням, подальші записи відсутні, що підтверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 1821800 (а.с.37-40).

03 грудня 2018 року ОСОБА_3 здійснив переказ на адресу ОСОБА_4 в сумі 7 500 грн., як оплату за навчання, що підтверджується копією заявки на переказ готівки (а.с.41).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

За правилами ч.ч.1,2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що у звязку з навчанням ОСОБА_4 в університеті на денній формі навчання останній має майнові витрати на забезпечення вирішення всіх побутових питань та оплату навчання і, відповідно, потребує матеріальної допомоги, що узгоджується з нормами ст.ст.199, 200 СК України.

Колегія суддів погоджується з визначеним розміром стягнутих з ОСОБА_3 аліментів, оскільки відповідач є особою працездатного віку, може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує таку допомогу (проживання за місцем знаходження навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання), такий розмір відповідає викладеним у рішенні суду обставинам справи, є необхідним та достатнім.

Посилання скаржника про те, що довідка про місце проживання сина спростовує факт його спільного проживання разом з позивачем, що виключає право позивача, передбачене ст.199 СК України, на звернення до суду, є безпідставним, оскільки проживання у гуртожитку на час навчання носить тимчасовий характер.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява та додані до неї документи не відповідають вимогам ст.ст.95, 134, 175, 176 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання

Судді