Справа № 488/2684/18 Суддя суду першої інстанції Чернявська Я.А.
Провадження № 22-ц/812/628/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк .М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Бондаренко Т.З., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю прокурора - Цвікілевич Н.В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року про призначення судової земельно - технічної експертизи, постановлену під головуванням судді Чернявської Я.А. в приміщені цього суду, о 15 год. 52 хв., за позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2, в інтересах держави, в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» та Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання незаконними та скасування рішень міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та її витребування,

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2018 року керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 2 звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив: визнати незаконними та скасувати пункти 14, 14.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року, якими затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 1 000 кв.м. по АДРЕСА_1 (далі - Спірна земельна ділянка); визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на вказану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2; витребувати вказану земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_4 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що всупереч вимогам ст.ст. 116, 141, 149 Земельного кодексу України Миколаївською міською радою передано у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд Спірну земельну ділянку, яка є земельною ділянкою лісового фонду та яка перебувала у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» без її вилучення в останнього у встановленому законом порядку та фактично змінивши її цільове призначення.

23 вересня 2011 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу передав спірну земельну ділянку ОСОБА_4, який на підставі цього договору отримав державний акт на право власності на придбану земельну ділянку.

14 лютого 2019 року під час розгляду даної справи у суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Сорочаном Є.В. було надано письмове клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи, проведення якої доручити експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 27) та на вирішення якої поставити наступні питання: чи входила земельна ділянка площею 1 000 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_2 до земель кварталу 43 урочища «Жовтневого» станом на 25 квітня 2008 року; якщо так, то вказати повністю чи частково, та навести відповідні розміри.

Підставою проведення зазначеної експертизи представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Сорочан Є.В. зазначав те, що обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що на момент прийняття Миколаївською міською радою оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка належала до земель державного лісового фонду урочища «Жовтневе» (кв. 43 вид. 3) та перебувала у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство». На підтвердження цієї обставини позивач посилається на листи ВО «Укрдержліспроект» від 19 жовтня 2017 року № 602, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 02 листопада 2017 року № 783 та ДП «Миколаївське лісове господарство» від 25 жовтня 2017 року № 336. Однак, документами, які підтверджують право лісогосподарських підприємств на земельні ділянки, є державні акти на право постійного користування земельними лісовими ділянками або планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Проте, позивачем таких документів не надано, крім того, не зрозуміло, де проходять межі земель урочища «Жовтневого», які знаходяться в постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство», та чи входила до цих земель спірна земельна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення про передачу її у власність громадянину ОСОБА_3, а тому вирішення вказаних питань потребує спеціальних експертних досліджень та знань у сфері землевпорядкування.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року це клопотання задоволено. Призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенко, 27), на вирішення якої поставлено наступні питання: чи входила земельна ділянка площею 1 000 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_2 до земель кварталу 43 урочища «Жовтневого» станом на 25 квітня 2008 року; якщо так, то вказати повністю чи частково, та навести відповідні розміри.

Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва, заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 оскаржив її в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, зокрема, ст. 2, ч. 1 ст. 103 ст. 121 ЦПК України, просив скасувати оскаржену ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок експерта призначений сприяти суду у з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, тільки у тих випадках, коли такий висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Разом з тим, для з'ясування обставин щодо яких суд призначив земельно-технічну експертизу, в даній справі наявні необхідні докази, що підтверджують віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та перебування їх на момент відчуження у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство».

Відповідачі та треті особи правом надати відзив на апеляційну скаргу в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Як вбачається з позовних вимог предметом позову є оспорювання цивільного речового права особи, зокрема, права власності на землю, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Перелік земель, які не можуть передаватися у приватну власність визначено ст. 84 ЗК України, а саме пункт «г» ч. 4 цієї статті до таких земель відносить землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В предмет доказування по даній справі входять матеріально-правові факти, які мають підтвердити у першу чергу право державної власності на спірну земельну ділянку, яке набувається і реалізується державою через свої органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених Земельним Кодексом України.

Прокурор, звернувшись з позовом до суду в інтересах держави зазначав, що спірна земельна ділянка була передана Миколаївською міською радою у власність ОСОБА_3 з порушенням норм лісового та земельного законодавства, оскільки належала до земель лісогосподарського призначення та перебувала на момент відчуження у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство». На підтвердження цих доводів до позову надані проектно-технічна документація, що була виготовлена при передачі спірної земельної ділянки, а також викопіровка кварталу 43 Миколаївського лісництва ДП «Миколаївський лісгосп». При цьому зазначив, що при накладенні цієї викопіровки на публічну кадастрову карту земельних ділянок, що долучена до позову підтверджується факт знаходження спірної земельної ділянки у складі земель лісового фонду кв. 43 вид. 3 Миколаївського лісництва ДП «Миколаївське лісове господарство» урочище Жовтневе у Корабельному районі м. Миколаєва.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти доводів позову та вважав, що спірна земельна ділянка на час її передачі у приватну власність не входила до складу земель лісового фонду.

Таким чином предметом доказування у даній справі є факт перебування спірної земельної ділянки на час передачі у приватну власність у складі земель лісового фонду Миколаївського лісництва ДП «Миколаївське лісове господарство» урочище Жовтневе Корабельного району м. Миколаєва.

Приписи ст. 12 ЦПК України розкривають принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, який визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, а також кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальної дії.

Суд зобов'язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, процесуальною формою доказів є визначені процесуальним законодавством засоби доказування, одним з яких є висновок судової експертизи.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже вирішення земельного спору сторін пов'язано з визначенням місця знаходження земельної ділянки, висновок експерта, який спростовує або підтверджує факт належності земельної ділянки до земель лісового господарства є одним із доказів у цій справі. Встановлення таких фактів потребує безпосереднього виміру, порівняння, дослідження в натурі земельної ділянки з матеріалами, що містяться в матеріалах справи, тобто відповідних знань та кваліфікації у сфері топографо-геодезичної діяльності.

З огляду на такі обставини, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при призначенні земельно-технічної експертизи дотримався норм цивільно-процесуального законодавства, призначивши експертизу в межах предмета доказування у справі та з дотриманням процесуальних прав сторін щодо надання доказів.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до оцінки доказів, що містять матеріали справи, які, на думку прокурора, є беззаперечними доказами підтвердження місця знаходження спірної земельної ділянки. Між тим з такими доводами скарги погодитися не можна, оскільки оцінку доказам суд надає при ухваленні судового рішення по суті вирішення спору, а при вирішенні питання про призначення експертизи суд сприяє реалізації прав учасників справи щодо надання доказів та з'ясування обставин справи, що мають значення для справи. Між тим при ухваленні рішення суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст.ст. 89, 265 ЦПК України).

Доводи скаржника про те, що оскільки топографо-геодезичні роботи під час лісовпорядкування не здійснювалися, то отримані в результаті формального проведення експертизи дані не відповідатимуть критеріям достовірності та повноти, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі висновки скаржника є передчасними.

Щодо правомірності зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи, то такі процесуальні дії суду першої інстанції визначені положеннями ст. 252 ЦПК України, зокрема п. 5 ч. 1 цієї статті, який визначає право суду зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.З. Бондаренко

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.