КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/44869/17-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/244/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Київська міська рада

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірха Ірина Сергіївна про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

у грудні 2017 рокуКиївська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просила витребувати квартиру АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_2 у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2013, з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_6 Першою Київською державною нотаріальною конторою 17.04.2009 на спадкове майно, яким є спірна квартира, визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 29.07.2009 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, визнано квартиру відумерлою спадщиною та витребувано майно у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. 27.05.2014 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації № 661 спірну квартиру зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передано до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

09.04.2015 розпорядженням № 201 «Про затвердження спільних рішень адміністрацій підприємств та організацій району про надання службових жилих приміщень» затверджено рішення керівництва та житлово-побутової комісії Шевченківського районного управління Головного управління внутрішніх справ України в місті Києві від 23.03.2015 № 1 про надання ОСОБА_4 на родину з трьох осіб службової двокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Проте 07.04.2017 Київській міській раді стало відомо, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2014, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірхою І.С., зареєстрований в реєстрі за № 918.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2018 позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 на користь територіальної громади АДРЕСА_1 Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що право власності на спірну квартиру у Київської міської ради на вказану не виникло, оскільки відсутні докази реєстрації речового права на вказану квартиру за позивачем. Вважає, що до моменту звернення до суду із цим позовом, позивач був зобов'язаний зареєструвати в реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності, а оскільки цього зроблено не було, то він не наділений правом подавати відповідний позов, і не має права на витребування спірної квартири. Укладаючи договір купівлі-продажу квартири отримала повний та необхідний пакет документів для підтвердження свого права власності, сплатила за майно грошові кошти, отримала ключі від квартири, а також сплачувала комунальні послуги і уклала договір на охорону квартири. Оскільки вона є добросовісним набувачем, то витребування майна суперечить законодавству. Крім того, судом не застосовано позовну давність, про застування якої вона заявляла. Позивач знав про укладення договору купівлі - продажу квартири ще у серпні 2014, а позов подано лише у грудні 2017.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київської міської ради - ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначив, що відповідач придбала квартиру у особи, яка не мала права на її відчуження, оскільки рішенням суду визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а тому вважає, що спірна квартира підлягає витребуванню на підстав ч. 1 ст. 388 ЦК України. Про порушення свого права позивач дізнався лише після задоволення позову Шевченківської районної в м. Києві державна адміністрація про визнання договору купівлі - продажу недійсним та витребування майна з чужого володіння, а тому позов подано у межах позовної давності.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_4 та представник третьої особи Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації ОСОБА_10 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ПірхаІ.С. подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2013 частково задоволено позов Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_3, Головного управління юстиції у м. Києві та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_6 Першою Київською державною нотаріальною конторою 17.04.2009 на спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 Цим рішенням встановлено, що заповіт на спірну квартиру не засвідчувався у встановленому законом порядку та є нікчемним. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2013 рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові скасовано та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 29.07.2009 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, визнано цю квартиру відумерлою спадщиною, витребувано майно у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та передано спірну квартиру у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2013 в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом залишене без змін.

27.04.2014 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 661 спірну квартиру зарахована до комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та передано до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

На підставі договору купівлі - продажу 14.06.2014 ОСОБА_3 відчужила спірну квартиру ОСОБА_2

На підставі розпоряджень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.03.2015 № 143 та від 09.04.2015 за № 201 видано ордер № 5104 від 15.05.2015 на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира відчужена особою, яка не мала права на її відчуження та відчуження спірної квартири відбулося поза волею власника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до положень статті 41 Конституції Українита статті 321 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК Україниякщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої вини.

За матеріалами справи встановлено, що спірна квартира вибула із власності територіальної громади в особі Київської міської ради на підставі нікчемного заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013 залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру визнано недійсним, визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, визнано цю квартиру відумерлою спадщиною, витребувано спірну квартиру у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Оскільки за рішенням суду спірну квартиру визнано відумерлою спадщиною та витребувано у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має права на звернення до суду з даним позовом, оскільки не є власником спірної квартири суперечать встановленим у справі обставинам. Наявність чи відсутність реєстраційного запису про право власності на спірну квартиру за Київською міською радою у реєстрі речових прав на нерухоме майно не змінює та не скасовує дію рішення суду, яке набрало законної сили.

Незважаючи на те, що договір купівлі - продажу спірної квартири визнано недійсним за рішенням суду, яке набрало законної сили (08.10.2013) ОСОБА_3 14.06.2014 уклала договір купівлі - продажу цієї ж квартири з ОСОБА_2

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що спірна квартира підлягає витребуванню від відповідачки, незалежно від заперечень останньої щодо добросовісності набуття цієї квартири, оскільки зазначена квартира вибула з володіння позивача поза його волею.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач сплатила ОСОБА_3 за спірну квартиру грошові кошти не впливають на висновки суду, оскільки остання не позбавлена права захисту свого інтересу, у тому числі і у судовому порядку, шляхом витребування сплачених грошових коштів від продавця, яка не мала права на відчуження квартири, та на відшкодування шкоди, у разі, якщо така була заподіяна неправомірними діями ОСОБА_3

Суд також не може погодитися з доводами відповідачки про те, що позов подано з пропуском позовної давності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. та ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Маючи рішення суду, яким спірна квартира визнана відумерлою спадщиною та витребувана у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради позивач не міг передбачити, що зазначена квартира може бути відчужена будь - якою іншою особою, відмінною від позивача без згоди останнього.

27.04.2014 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 661 спірну квартиру зарахована до комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та передано до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Позивач стверджує, що дізнався про те, що 14.06.2014 ОСОБА_3 відчужила спірну квартиру ОСОБА_2 лише отримавши 07.04.2017 копію позовної заяви Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу спірної квартири недійсним.

Доказів про те, що позивач знав чи міг знати про відчуження спірної квартири раніше вказаної дати відповідач не надала. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач знав про те, що спірна квартира вибула з його володіння у серпні 2014 року також не підтверджені доказами.

У 2015 році Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією приймалися рішення щодо спірної квартири та видано ордер на цю квартиру на ім`я ОСОБА_4

Відповідно до акту від 24.03.2015, затвердженого головою ЖБК «Молоді спеціалісти», спірна квартира була опломбована. При обстеженні квартири вона була вільною.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позов заявлено у межах позовної давності.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 25.04.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик