Номер провадження: 22-ц/813/2782/19
Номер справи місцевого суду: 520/2121/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування

третя особа - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2018року у складі судді Куриленко О.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, посилаючись на те, що 27.04.2017 року Київська районна адміністрація Одеської міської Ради в особі Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради прийняла рішення №424/01-11 за заявою третьої особи ОСОБА_4 з питання його участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Засідання Органу опіки та піклування у якому розглядалося питання участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6 відбулося 06.04.2017 року, відповідно до якого було встановлено час та дні зустрічей ОСОБА_4 з його дочкою ОСОБА_6

Також позивачка зазначила, що ОСОБА_4 06.03.2017 року до Київського районного суду м. Одеси подана позовна заява, у якій він просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити час та дні для зустрічей з донькою, в тому числі, коли він буде забирати дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах без присутності матері ОСОБА_2 та інших осіб.

Ухвалою суду від 28.03.2017 року провадження у справі №520/2711/17 за його позовом було відкрито, та справа призначена для розгляду на 04.05.2017 року.

В той же час, не зважаючи на наявність вищевказаної ухвали суду, Київська районна адміністрація Одеської міської Ради в особі Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради не припинила розгляд заяви ОСОБА_4, розглянула заяву та ухвалила 27.04.2017 року відповідне рішення. Окрім того графік зустрічей ОСОБА_4 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає працезайнятості заявника. Так, він проходить службу в органах безпеки України у якості офіцера, та постійним місцем його проходження служби є м. Маріуполь.

На підставі вищевикладеного, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати противоправним та скасувати рішення Київської районної адміністрації Одеської міської Ради в особі Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради №424/01-11 від 27.04.2017 року щодо визначення способу та часу участі ОСОБА_4 у вихованні неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування у задоволені позову просила відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2018 рокуу задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, задовольнити позовну заяву ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_5, представник ОСОБА_2 зазначає, що підставою позовної заяви для її задоволення було лише порушення органом опіки та піклування порядку розгляду заяви ОСОБА_4 щодо визначення способу та часу участі ОСОБА_4 у вихованні неповнолітньої дитини, з висновком якого суд може не погодитися, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а вирішення питання щодо обґрунтованості висновку органу опіки та піклування належить до компетенції суду, який розглядає спір між сторонами про визначення місця проживання дитини, припинення розгляду заяви органом опіки та піклування стосується правовідносин, які виникли на підставі попереднього звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування, тобто до подачі позову, що судом не було взято до уваги, в зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльов О.Г., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_2була прийнята до провадження та справа призначена до розгляду на 24 квітня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2016 року було розірвано.

В період вказаного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради з проханням визначити способи участі у вихованні малолітньої дитини, в результаті чого 03.03.2017 року за № 153 було складено відповідний висновок який в подальшому був поданий в Київську районну адміністрацію Одеської міської ради.

На підставі документів та проекту висновку від 03.03.2017 року за № 153, наданих Службою у справах дітей Одеської міської ради, органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради було складено Висновок «Про визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 27 квітня 2017 року № 424/01-11.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Судом також було встановлено, що 03 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 було відкрито.

Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов'язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачем було зазначено, що орган опіки та піклування Київської міської ради порушив процесуальний порядок складання висновку, оскільки не зважаючи на наявність ухвали суду від 28.03.2017 року, розгляд заяви ОСОБА_4 не припинив.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 19 СК України регламентовано, що звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Судом встановлено про те, що Київській районній адміністрації Одеської міської ради було відомо про наявність в провадженні Київського районного суду м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо, тобто про наявність між сторонами спору, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2017 року у справі №2-а/520/527/17.

Суд дійшов до вірного висновку, що орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради при розгляді заяви ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини повинен був припинити розгляд поданої заяви, однак цього здійснено не було, чим порушено процесуальний порядок.

Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, суд першої інстанції виходив з того, що висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні ОСОБА_4 з малолітньою донькою, він не порушує прав та обов'язків жодного з батьків є вірним.

Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов'язковий характер.

Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо, а є лише доказом, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

Ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

На підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають оскільки вимога про визнання противоправним та скасувати рішення Київської районної адміністрації Одеської міської Ради в особі Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради №424/01-11 від 27.04.2017 року щодо визначення способу та часу участі ОСОБА_4 у вихованні неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути самостійним способом захисту, такий висновок не є обов'язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний недійсним або скасований судом.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_2 про те, щов позовній заяві для її задоволення було те, що органом опіки та піклування порушений порядок розгляду заяви ОСОБА_4 щодо визначення способу та часу участі ОСОБА_4 у вихованні неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як було зазначено судом про порушення органом опіки та піклування процесуального порядку, при цьому висновок органу опіки та піклування не порушує права та обов'язків жодного з батьків, а рішення опікунської ради не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов'язків характер.

Доводи про те, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а вирішення питання щодо обґрунтованості висновку органу опіки та піклування належить до компетенції суду, який розглядає спір між сторонами про визначення місця проживання дитини, також колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновок органу опіки та піклування не може бути самостійним способом захисту, він не є обов'язковим для суду, оцінюється судом як один з доказів, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний судом недійсним або скасованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_2- залишити без задоволення.

РішенняКиївського районного суду м. Одеси від 16 липня 2018року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 квітня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець