Справа № 639/6056/18
Провадження № 2/639/532/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу №639/6056/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей, а також стягнути аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10 травня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, у звязку з тим, що сторони мають різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачені відчуття любові та поваги. Подружні стосунки припинені два роки тому, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально.

Також, позивач зазначає, що не змогла дійти згоди з відповідачем стосовно вирішення питання щодо утримання дітей та надання їм необхідної матеріальної допомоги. Відповідач молодий, здоровий, працездатний чоловік, який в змозі надавати матеріальну допомогу своїм дітям, а також має можливість сплачувати аліменти на її користь, як на дружину, з якою проживає дитина, яка не досягла на час складання позову трьох років, оскільки він офіційно працевлаштований, а дитина проживає разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні.

У зв'язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей та на дружину. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року заяву відповідача ОСОБА_2 про надання подружжю строку для примирення задоволено.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, надано сторонам по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, строк для примирення терміном чотири місяці, призначено справу до судового розгляду на 22 березня 2019 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей та на дружину. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

23 квітня 2019 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, відповідно до якої вона просила суд не розгляди позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей та дружини, оскільки дане питання вирішено між сторонами в добровільному порядку.

Сторони в судове засідання не зявились, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, до суду надали заяви про слухання справи у їх відсутність, відповідач проти винесення рішення щодо розірвання шлюбу не заперечував.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 10 травня 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 160, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 226485. (а.с. 5)

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім*ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2014 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. ( а.с. 7)

Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю.

Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі.

Окрім того, позивач в своїй позовній заяві просила суд, стягнути з відповідача судові витрати повязані з розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 800,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Так, позивачем на підтвердження того, що вона отримала правничу допомогу було надано Договір № 42 від 18.10.2018 року, копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №139, видане 29 червня 1993 року Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та Ордер серії ХВ 12-р від 20.11.2018 року. (а.с. 9, 10, 19)

Оскільки, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, то суд приходить до висновку, що у задоволені вимог позивача щодо стягнення судових витрат, а саме витрат на надання правничої допомоги у розмірі 800, 00 грн. слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 15, 76-81, 133, 141, 247, 265 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 4, 12, 17, 19, 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 10 травня 2014 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 160.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду у межах суми рахунку за місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Харкова апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.04.2019 року.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_1, виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Харківській області 29 серпня 2006 року, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 12, кв. 48.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт МН № 395816, виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 29 березня 2002 року, РНОКПП: НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, б. 6, кв. 59.

Суддя В. В. Труханович