Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 367/5013/16-ц

провадження № 61-18607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року у складі суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Лівінського С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_1,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, який обґрунтовував тим, що 10 червня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ним укладено договір поставки обладнання, а саме: принтеру Mutoh 1638, загальною вартістю 18 500 доларів США. Згідно досягнутої домовленості обладнання мало бути поставлено йому протягом місяця з моменту внесення передоплати, а решту суми у розмірі 7 500 доларів США він мав сплатити після поставки товару. 10 червня 2014 року він передав відповідачу 11 тис. доларів США в якості передоплати за обладнання і на підтвердження даної обставини відповідач видав йому розписку про отримання грошових коштів. Однак, свої зобов'язання за договором відповідач не виконав, в зв'язку з чим його права порушені та підлягають судовому захисту.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 292 287 грн 72 коп., що складаються з суми попередньої оплати у розмірі 276 558 грн 01 коп. та 3 % річних у розмірі 15 729 грн 71 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2016 року (у складі судді Пархоменко О. В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні не було беззаперечно встановлено, що 10 червня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір поставки обладнання, а саме: принтеру Mutoh 1638, загальною вартістю 18 500 доларів США. Із наданої позивачем копії специфікації № 1 до договору поставки обладнання від 10 червня 2014 року не вбачається, що саме між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки зазначеного обладнання. Надані суду відповідачем копії довіреності від 08 червня 2014 року, договору поставки обладнання від 10 червня 2014 року, укладеного між ФО ОСОБА_3 (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (продавець), та рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року у справі № 476/311/15-ц за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання, не свідчать про те, що сума заборгованості за договором поставки обладнання від 10 липня 2014 року в розмірі 72 тис. грн є саме сумою за договором поставки, яку просив стягнути позивач з відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 276 558 грн 01 коп. суми попередньої оплати та 3 % річних у розмірі 15 729 грн 71 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач зазначав, що 10 червня 2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ФО ОСОБА_2 укладений договір поставки обладнання, а саме: принтеру Mutoh 1638 загальною вартістю 18 500 доларів США. Згідно досягнутої домовленості обладнання мало бути поставлено покупцю протягом місяця з моменту внесення передоплати, решту суми у розмірі 7 500 доларів США позивач мав сплатити після поставки товару. Так, 10 червня 2014 року позивач передав відповідачу 11 тис. доларів США в якості передоплати за обладнання, на підтвердження даної обставини відповідач видав позивачу розписку про отримання грошових коштів. Проте, свої зобов'язання за договором відповідач не виконав. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не було беззаперечно встановлено, що 10 червня 2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поставки обладнання, а саме: принтеру Mutoh 1638 загальною вартістю 18 500 доларів США, та що з наданої позивачем копії специфікації №1 до договору поставки обладнання від 10 червня 2014 року не вбачається, що договір поставки зазначеного обладнання був укладений саме між сторонами у справі. Щодо заперечень відповідача з приводу того, що видана ОСОБА_2 розписка стосувалася договору між ОСОБА_3 та ним, то вони розцінюються критично, виходячи з наступного. Судом беззаперечно встановлено, що 10 червня 2014 року укладено між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 у м. Києві договір поставки обладнання і за згодою сторін ціна на обладнання зафіксована у доларах США і склала 17 тис. доларів США. Крім того, 10 червня 2014 року у м. Києві відповідачем ОСОБА_1 було видано розписку позивачу ОСОБА_2 щодо отримання від нього відповідних грошових коштів на поставку іншого принтеру. Доводи відповідача про те, що ці дві угоди стосувалися одного і того договору поставки, є припущенням, вони не доведені належними та допустимими доказами і на їх підставі не може ґрунтуватися судове рішення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження судового рішення обґрунтовано тим, що судом не з'ясовано фактичні обставини справи та не встановлено правовідносин сторін, які цим обставинам відповідають. Вважає, що між позивачем і ним не досягнуто істотних умов договору поставки у письмовій формі, тому між ними не був укладений договір поставки та не існувало договірних відносин. Правовідносини поставки обладнання у нього виникли із ОСОБА_3, кошти отримані ним від ОСОБА_3 через позивача, на підтвердження чого видана спірна розписка, яку позивач використовує з метою збагачення.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

При вирішенні справи апеляційний суд виходив із тих обставин, що 10 червня 2014 року між ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір поставки обладнання, а саме: принтеру Mutoh 1638 загальною вартістю 18 500 доларів США.

10 червня 2014 року позивач передав відповідачу 11 тис. доларів США в якості передоплати за обладнання, на підтвердження даної обставини відповідач видав позивачу розписку про отримання грошових коштів. Відповідач своїх зобов'язань не виконав.

Відповідно до положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно із пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, договір поставки технічного обладнання вартістю 18 500 доларів СШАмав укладатися у письмовій формі.

Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Позивач доводив наявність відносин за договором поставки між ним та відповідачем посиланням на специфікацію № 1 до договору поставки обладнання від 10 червня 2014 року та розписку від 10 червня 2014 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 передоплати у розмірі 11 тис. доларів США за принтер Mutoh1638 загальною вартістю 18 500 доларів США (а. с. 3, 4).

Таким чином, посилання заявника на недодержання письмової форми договору поставки є безпідставним, оскільки ОСОБА_2 довів факт вчинення правочину у порядку частини першої статті 218 ЦК України вищенаведеними письмовими доказами, які не спростовано відповідачем.

Щодо посилань ОСОБА_1 на неукладеність договору поставки з огляду на те, що вони із позивачем не досягли згоди з усіх істотних умов договору, необхідно зазначити таке.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Системний аналіз наведеної норми свідчить про те, що визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся) може бути у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору на стадії його укладення, а не за наслідками виконання. Тобто, якщо спірний договір виконується сторонами, відсутні підстави вважати цей договір неукладеним.

Враховуючи те, що на виконання договору поставки ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 у якості передоплати суму у розмірі 11 тис. доларів США, вказаний договір є укладеним.

Заявник у касаційній скарзі посилається також на те, що правовідносини за договором поставки обладнання у нього виникли із ОСОБА_3, кошти отримані ним від ОСОБА_3 через позивача, на підтвердження чого видана спірна розписка, яку позивач використовує з метою збагачення.

Наведені доводи ОСОБА_1 апеляційний суд дослідив та спростував їх, мотивуючи підстави відхилення таких доводів тим, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року у справі № 476/311/15-ц за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання, яке набрало законної сили, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором поставки обладнання від 10 липня 2014 року у розмірі 72 тис. грн. Вказаним рішенням суду встановлено, що згідно копії договору поставки обладнання від 10 липня 2014 року, укладеного між фізичною особою ОСОБА_3 (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (продавець), продавець продає, а покупець продає обладнання, вказане у специфікації, за згодою сторін ціна на обладнання зафіксована у доларах США і складає 17 тис. доларів США. Згідно специфікації № 1 до договору поставки обладнання від 10 липня 2014 року предметом договору є широкоформатний принтер Epson SC-S30610, вартість 17 тис. доларів США». 11 тис. доларів ОСОБА_3 сплатив при підписанні договору, тобто 10 липня 2014 року. Іншої специфікації із описом обладнання, яке підлягає відчуженню за договором поставки від 10 липня 2014 року, матеріали справи не містять. Довіреність від 08 червня 2014 року, за якою ОСОБА_3 надає повноваження ОСОБА_2 на передачу ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 11 тис. доларів США, а також на отримання необхідних документів для укладення договору поставки обладнання, не завірена у встановленому законом порядку (містить підпис від імені ОСОБА_3 без завірення справжності цього підпису нотаріусом або іншою уповноваженою особою).

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й ОСОБА_3 виникли на підставі окремих договорів поставки.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, обставини щодо виникнення між сторонами відносин за договором поставки обладнання та неналежність виконання ОСОБА_1 як постачальником зобов?язань за ним є встановленими.

Згідно статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Користування чужими грошовими коштами у розумінні статті 536 ЦК України - це прострочення виконання грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Плата за прострочення виконання грошового зобов'язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18).

Таким чином, положення частини другої статті 625 ЦК України застосовуються до спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд обґрунтовано стягнув із відповідача 3 % річних за статтею 625 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому касаційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик