Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 674/1778/15-ц

провадження № 61-14783св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - комунальна установа Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека»,

представник відповідача- Антал Вячеслав Іванович,

третя особа - Дунаєвецька міська рада Хмельницької області,

представники третьої особи:ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 31 березня 2017 року в складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Янчук Т. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» (далі -

КУ ДМР «Дунаєвецька міська бібліотека»), третя особа - Дунаєвецька міська рада Хмельницької області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 20 листопада 2015 року вона була звільнена відповідачем з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників. Вважала, що при її звільненні всупереч статті 42 КЗпП України не було враховано її переважне право на залишення на роботі, оскільки вона має більш тривалий безперервний стаж роботи, а тому її звільнено незаконно.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_3 просила суд поновити її на роботі у КП ДМР «Дунаєвецька міська бібліотека» на посаді прибиральниці, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 31 січня

2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем вимог чинного трудового законодавства під час звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штату.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 31 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в КУ ДМР «Дунаєвецька міська бібліотека» на посаді прибиральниці.

Стягнуто з КУ ДМР «Дунаєвецька міська бібліотека» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24 627,02 грн (сума визначена без утримання податку та інших обов'язкових платежів).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, виходив з того, що позивача звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства, зокрема не було ураховано її переважне право, правовими наслідками чого є поновлення позивача на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 рокуКУ «ДМР «Дунаєвецька міська бібліотека» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року до Верховного Суду передано дану цивільну справу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції. Крім того, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційним судом не було враховано доходи, які були отримані позивачем після її звільнення у період вимушеного прогулу, зокрема допомогу по безробіттю у розмірі 14 878,84 грн, не прийняв до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у пункті 32 постанови

від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» про те, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав на цей час. Також, не враховано того, що справа розглядалась понад один рік з вини саме працівника, який є позивачем у справі, оскільки за його клопотаннями розгляд справи відкладався п'ять разів, зокрема 16 лютого, 14 березня, 10 серпня,

23 серпня та 07 грудня 2016 року.

Відзив інших учасників справи на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що позивач працювала у відповідача з 05 квітня 1982 року по 20 листопада 2015 року та була звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

Наказом КУ ДМР «Дунаєвецька районна бібліотека» «Про внесення змін в організацію праці та штатний розпис КУ ДМР «Дунаєвецька районна бібліотека» від 03 липня 2015 року № 10-н, з урахуванням наказу від 05 січня 2017 року

№ 2-н про внесення змін, внесено зміни до штатного розпису комунальної установи та скорочено посаду прибиральниці. У пункту 3 наказу попереджено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 про зміни в організації праці та наступне вивільнення.

ОСОБА_3 від підпису в наказі про своє ознайомлення відмовилась, про що

06 липня 2015 року було складено акт.

Також встановлено, що станом на 01 січня 2014 року структура

КУ ДМР «Дунаєвецька міська бібліотека» складалась із: районної бібліотеки та дитячої бібліотеки.

У штатному розписі установи з 05 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року були передбачені посади: прибиральниці районної бібліотеки - 1 та прибиральниці бібліотеки для дітей - 1.

Згідно з штатним розписом, погодженим з головою Дунаєвецької районної ради і затвердженим начальником відділу культури Дунаєвецької районної державної адміністрації від 07 липня 2015 року з 07 липня 2015 року по 30 листопада

2015 року та з 01 вересня 2015 року передбачена штатна посада

прибиральниці - 1.

На посаді прибиральниць працювали з 05 квітня 1982 року ОСОБА_3 та з

25 травня 2010 року - ОСОБА_11

Рішенням профспілкового комітету бібліотечних працівників Дунаєвецького району від 06 липня 2015 року вирішено, що переважне право залишитись на роботі мають обидва технічних працівника: ОСОБА_3 та ОСОБА_12, проте оскільки одночасно скорочується посада художника, яку займає чоловік останньої - ОСОБА_10, вона не може бути звільнена з роботи, тому в даному випадку надано згоду на скорочення посади ОСОБА_3

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_10 з 09 вересня 2015 року працював у комунальній установі Дунаєвецької районної ради «Районний краєзнавчий музей» на посаді художника.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).

Пунктом 1, 2, 3 частини другої статті 42 КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, враховуючи те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 мають однакову продуктивність праці, проте позивач має більш тривалий безперервний стаж роботи у відповідача ніж ОСОБА_12 та з урахуванням того, що підстав, які були зазначені профспілковим комітетом бібліотечних працівників Дунаєвецького району щодо переважного права залишитись на роботі ОСОБА_12, зокрема відсутність у її сім'ї інших працівників з самостійним заробітком, судом не встановлено, оскільки її чоловік ОСОБА_10 з 09 вересня 2015 року працював у КУ ДРР «Районний краєзнавчий музей» на посаді художника, дійшов правильного висновку про те, що позивача звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства, а тому обґрунтовано поновив ОСОБА_3 на роботі та стягнув на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі частини другої статті 235 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про необхідність зменшення суми середнього заробітку на суму отриманої позивачем допомоги по безробіттю у розмірі 14 878,84 грн є необґрунтованими, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська рада» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило