Справа № 276/542/19
Провадження по справі №2/276/436/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Мельника М.Л.

секретаря Свиридок А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона має неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею , батьком якої являється відповідач по справі - ОСОБА_2

На даний період часу виникли підстави для виїзду за кордон неповнолітньої дитини для побачення з бабусею та її оздоровлення в Грецьку Республіку, де проживає її мама ОСОБА_6 громадянка Греції.

Позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Греції без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_2 на період 25.07.2019 року по 22.08.2019 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вона неодноразово телефонувала відповідачу , щоб він дав дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон , однак він не відповідав. На даний час вона придбала квитки на літак до Греції на вказаний період , однак до даного часу відповідач дозволу не надав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, обґрунтовуючи тим, що він не бажає надати дозвіл на виїзд дитини за кордон терміном на один місяць.

Представник третьої особи в судовому засіданні просить задовольнити позов, так як тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 25.08.2011 року виданою виконкомом Березинівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, відповідач - ОСОБА_2 є батьком дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.10.2017 року у цивільній справі шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу дитину ОСОБА_4 для подальшого проживання залишено з матір»ю.

Частиною 3 ст.51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими

-2-

міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За приписами ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 зазначає, що положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

-3-

Законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є ст. 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995, вказує, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що: виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 №231 оформлення проїзного документу дитини здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально.

В судовому засіданні встановлено, що дитина постійно проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо та сплачує аліменти.

Суд вважає, що інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що ним особисто зроблено для створення належних умови задля забезпечення та гарантування повноцінного, здорового, гармонійного розвитку його неповнолітньої дитини.

З урахуванням наведеного, суд вважає про необхідність задоволення позову про надання дозволу на перебування малолітньої дитини за межами України без згоди батька ОСОБА_2, оскільки перебування ОСОБА_4 за межами України з метою оздоровлення та побачення з бабусею є доцільним для розвитку дитини та повністю відповідає її інтересам.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору підлягають стягненню на її користь із відповідача.

Керуючись ст.ст. 263- 265 ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 150, 155, 157 СК України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 25 серпня 2011 року, НОМЕР_1 ) за межами України - до Грецької Республіки, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 25 липня 2019 року по 22 серпня 2019 року.

-4-

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім ) грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд.

Головуючий /підпис/

Копія вірна.

Суддя: М.Л. Мельник