Дата документу 24.04.2019 Справа № 323/285/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/285/18 Головуючий у 1 інстанції Сабліна А.А.
Провадження № 22-ц/807/163/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Оріхівська міська рада Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Оріхівська міська рада Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

В обґрунтування позову зазначав, що 03 серпня 2017 року в результаті проведення Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України електронних торгів він став переможцем торгів та набув право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Зазначена квартира була предметом договору іпотеки, укладеного між Кредитною спілкою «Запоріжжя» та відповідачем ОСОБА_3

Після оформлення свого права власності на придбане майно, позивач неодноразово звертався до попереднього власника квартири з вимогою про звільнення квартири, зняття з реєстраційного обліку, передачу технічного паспорта на належну їй квартиру та ключів. На всі її усні вимоги до ОСОБА_3 він отримував відмову у вчиненні необхідних дій. 06 грудня 2017 року відправив поштою відповідачу з рекомендованого листа із повідомленням про вручення з аналогічними вимогами, але відповіді на нього до даного часу не отримав.

Просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язати Оріхівську міську раду Запорізької області зняти з реєстрації ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_3 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Оріхівську міську раду Запорізької області зняти з реєстрації ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_3 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Визнаючи відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням суду першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з припиненням права власності особи на жиле приміщення особа втрачає право користування цим приміщенням.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03 серпня 2017 року в результаті проведення Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України електронних торгів ОСОБА_4, став переможцем торгів та набув право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Зазначені відомості підтверджуються протоколом проведення торгів №276581 від 03 серпня 2017 року, а також квитанціями про сплату гарантійного внеску та вартості придбаного майна .

Зазначена квартира була предметом договору іпотеки, укладеного між Кредитною спілкою «Запоріжжя» та відповідачем ОСОБА_3. На підставі листа- повідомлення КС «Запоріжжя» від 01 листопада 2017 року №147 запис про іпотеку №3254 з Державного реєстру речових прав було виключено .

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області, посвідчено 17 жовтня 2017 року та зареєстровано у реєстрі за №161, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №100539427 від 17 жовтня 2017 року.

У спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтвердженням чого є довідка виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області від 09.02.2018 року №443.

На сьогоднішній день відповідач з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не знялася.

Статтями 317, 319 ЦК України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені статтями 383 ЦК України, та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що особа має право користуватися відповідним житлом лише за наявності у неї права приватної власності на дане житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника відповідного будинку (квартири).

Відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє її право та право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою).

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що, не звільняючи квартиру та продовжуючи в ній мешкати, відповідач порушує право власності нового власника квартири, яке у відповідності до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України усунув ці порушення шляхом виселення відповідача.

При цьому, суд першої інстанції під час оцінки правових підстав позову та характеру спірних правовідносин мав врахувати, що житлові правовідносини - це відносини, у тому числі, пов'язані з безпосереднім користуванням житлом членами сім'ї управомоченої особи, припиненням права власності на житло і/або права користування (позбавлення) житлом. При цьому житлові правовідносини можуть носити як речово-правовий, так й зобов'язальний характер. Продаж майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що відповідним чином впливало на визначення належного до застосуванню способу захисту, що є похідним від вимоги про примусове виконання обов'язку в натурі.

Такий підхід відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12. Згідно з цим правовим висновком, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Таким чином, існування між сторонами відносин за своєю природою правовідносин вочевидь впливатиме на визначення та обрання такого способу захисту порушеного або невизнаного цивільного права та інтересу, що відповідатиме суті цих цивільних відносин.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування та виселення є взаємовиключними.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що позивач придбав спірну квартиру з прилюдних торгів та належним чином оформив право власності на цю квартиру, отримавши свідоцтво про право власності та внісши ці дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, оскільки право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру припинилось з моменту її продажу на прилюдних торгах, переможцем яких став позивач, то новий власник квартири, як добросовісний набувач вправі ставити питання про усунення йому перешкод в користуванні власністю, які заявлено позивачем з підстав, передбачених цивільним кодексом, зокрема, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, які регулюють захист права власності.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Беручи до уваги все вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу частково обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду в частині визнання особи такою, що втратила право користування, та в цій частині в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовляє. В іншій частині позову про виселення рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року у цій справі в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: