Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/32715/14-ц

провадження № 61-14158св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року у складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2016 року у складі колегії суддів Музичко С. Г., Мазурик О. Ф., Рейнарт І. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з 14 грудня 2009 року по 28 лютого 2013 року перебувала під слідством. 28 лютого 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без змін вирок Апеляційного суду Запорізької області від 09 серпня 2012 року, яким ОСОБА_3 визнано невинуватою за частиною першою статті 364, частиною другою статті 375 КК України за первісним обвинуваченням, підтриманого потерпілим ОСОБА_4, а також за обвинуваченням, підтриманим прокурором за частиною першою статті 375 КК України та виправдано. Отже, вона має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року позов залишено без розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що у судові засідання, призначені на 15 березня 2016 року та 18 квітня 2016 року, позивач не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2016 року у хвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про залишення позову без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3

11 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

У березні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд розглянув справу без дотримання основних засад судочинства: упереджено, неповно та необ'єктивно.

Суд першої інстанції був повідомлений телеграмами та електронною поштою про поважні причини її відсутності в судових засіданнях 15 березня 2016 року та 18 квітня 2016 року через хворобу. Вона просила суд розглядати справу з її участю, оскільки мала докази для розгляду справи.

Залишаючи без розгляду справу суд зазначив також, що позивач відмовилася від розгляду справи в режимі відеоконференції, але суд не запропонував їй розгляд справи в такому режимі.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції містить суперечливі і недостовірні відомості. В ухвалі зазначено, що сторони були відсутні у судовому засіданні, водночас у мотивувальній частині суд зазначив про з'ясування думки відповідача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваної судової ухвали, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Із матеріалів справи встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. Встановлено дату розгляду справи 02 грудня 2014 року (т. 1, а. с. 68).

Відповідно до матеріалів справи розгляд справи неодноразово відкладався на 22 грудня 2014 року о 10:30 год, 19 січня 2015 о 10:30год, 27 січня 2015 року о 12:00 год, 24 лютого 2015 року о 12:30 год, 20 березня 2015 року о 12:00 год, 21 квітня 2015 року о 15:30 год, 17 червня 2015 року о 11:30 год, 13 липня 2015 року о 14: 00 год, 21 вересня 2015 року о 16:30 год, 27 жовтня 2015 року о 16:00 год, 03 грудня 2015 року о 17:00 год, 04 лютого 2016 року о 14:00 год, 15 березня 2016 року о 16:30 год, 18 квітня 2016 року о 16:30 год.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з частиною третьоюстатті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року дійшов висновку, що будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, позивач повторно не з'явилася у судове засідання та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Цивільний процесуальний закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки.

Зазначення в ухвалі суду першої інстанції, що ОСОБА_3 відмовилась від проведення судового засідання в режимі відеоконференції не підтверджено матеріалами справи, проте не дає підстави для скасування оскаржуваних ухвал, з огляду на зазначення судом першої інстанції про повторну неявку позивача у судове засідання відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Із матеріалів справи вбачається, що у переважній більшості випадків відкладення, оголошення перерви в судових засіданнях зумовлено відсутністю позивача, уточненням нею позовних вимог, отже, поведінкою позивача.

Оскільки від позивача не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності й призначені у справі два останні судові засідання не відбулись через неявку позивача, тому суд першої інстанції залишив позов без розгляду відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

Верховний Суд погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій і вважає доводи касаційної скарги про обмеження права на суд безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвизнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (справа «Станков проти Болгарії», CASE OF STANKOV v. BULGARIA), від 12 липня 2007 року).

Крім того, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина другастатті 207 ЦПК України 2004 року), про що позивачу роз'яснено судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовими рішеннями і не свідчать, що судами порушено право заявника на доступ до суду.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С. О.Погрібний

Г. І.Усик