КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/4541/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Віговський С.І.

Унікальний №376/2859/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Просив стягнути з ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 38 239,09 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., судові витрати в сумі 2 466,80 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником автомобіля НОМЕР_1.

02 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_1, близько 14 год. 22 хв. у м. Сквира, Київської області, по вул. Соборна, керував транспортним засобом, автомобілем НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_1, внаслідок чого, обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим допустив порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно висновку №159 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_1 становить 71 795,82 грн.

09 серпня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 було частково відшкодовано розмір матеріальній шкоді в сумі 10 000,00 грн.

Страховою компанією в якій застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Москвич 2141201» державний номерний знак НОМЕР_1 було сплачено страхове відшкодування в розмірі 25 056,73 грн.

Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду просив стягнути з нього матеріальний збиток в розмірі 36 739,09 грн.

За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 1 500,00 грн., вартість якого він також просив стягнути з відповідача.

Окрім того в результаті нервового напруження і хвилювання пережитих під час дорожньо-транспортної пригоди, емоційного стресу, дискомфорту, схвильованості та безпорадності в результаті переживань за пошкоджене майно та подальше забезпечення потреб сім'ї у транспорті, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 2 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду (збитки) в сумі 38 239,09 грн. та судові витрати в сумі 704,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 31 січня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність дослідження та оцінки доказів, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача на його користь судові витрати в розмірі 845,24 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що судом першої інстанції, взято до уваги не вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу, а вартість відновленого ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу, що не відповідає реальним збиткам.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості), відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду держмайна України від 24.11.2003 року №14215/2092.

Огляд автомобіля проводився без присутності та без повідомлення відповідача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні бухгалтерські документи про сплату позивачем витрат на ремонт автомобіля.

Оскільки реальні збитки завдані автомобілю позивача становлять 30 362,25 грн., страховою компанією було виплачено 25 056,73 грн., а апелянтом 10 000,00 грн., фактичну різницю між розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням було повністю погашено. Тому деліктні зобов'язання між позивачем і відповідачем згідно положень ст.599 ЦК України є припиненими.

29 березня 2019 року ОСОБА_2 надіслав на адресу суду заперечення на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2018 року ОСОБА_1, близько 14 год. 22 хв. у м. Сквира, Київської області, по вул. Соборна, керував транспортним засобом, автомобілем НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_1, внаслідок чого, обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим допустив порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. (а.с.11)

Згідно висновку №159 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «BMW-5231» державний номерний знак НОМЕР_1 складеного 03 жовтня 2018 року вартість відновлюваного без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу становить 71 795,82 грн., а вартість матеріального збитку становить 30 362,25 грн. (а.с.13-30)

09 серпня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено кошти в розмірі 10 000,00 грн. на проведення ремонтних робіт автомобіля НОМЕР_1, що підтверджується наявною в матеріалах справ розпискою та не заперечується сторонами. (а.с.10)

В жовтні 2018 року страховою компанією відповідача було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 25 056,73 грн. (а.с.32)

Відповідно до акту №159 виконаних робіт від 03 жовтня 2018 року (а.с.31) та квитанції до прибуткового касового ордера №6 від 03 жовтня 2018 року (а.с.9) за проведення автотоварознавчого дослідження було сплачено 1 500,00 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції вважав вимоги позивача в частині відшкодування за рахунок відповідача різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту, обґрунтованими. Разом з тим наголошував на відсутності доказів нанесення відповідачем моральної шкоди позивачу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до ст.29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до п.п. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 Постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Отже, необхідною умовою для відшкодування повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є наявність доказів проведення ремонту та реальна витрата зазначеної суми.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність стягнення саме різниці залишку вартості відновлювального ремонту автомобіля замість вартості матеріального збитку.

Оскільки сума виплачених позивачу коштів, повністю покриває визначену у висновку вартість матеріального збитку, доказів проведення позивачем ремонтних робіт суду не надано, колегія суддів вважає позов необґрунтованим та безпідставним, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає, що судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з позивача суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) судовий збір в розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

О.В.Борисова