ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2315/19 Справа № 201/4980/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання його малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ними повноліття, в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, стягуючи аліменти на користь матері дітей ОСОБА_2, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 10.05.2018р.

Рішення у межах суми платежу за один місяць на кожну дитину - допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить змінити рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року у справі №201/4980/18 та зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання його малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення ними повноліття, з 2 000,00 грн. на кожну дитину до 1 000,00 грн. на кожку дитину. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_1

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено у 2016 році.

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 15.03.2011 року видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 08.08.2006 року видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6 зв.).

Відповідно довідки виданої Головою квартального комітету № 9 від 04.06.2018 року вбачається, що діти проживають разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 та знаходяться на її утриманні (а.с. 15).

З наданої довідки Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець в ДШ у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області. Податкова звітність ФОП ОСОБА_1 відсутня (а.с. 44).

Статтею 80 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2 статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим і індивідуальним.

Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків.

Як передбачено ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має право належати право на зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включая допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач, як батько дітей, повинен піклуватися про них та утримувати і має таку можливість, тому з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання дітей.

Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи, що він приймає активну участь у вихованні та утриманні своїх дітей, добровільно та регулярно надає матеріальну допомогу на утримання та навчання дітей, купує продукти харчування, одяг, взяття, іграшки, мобільні телефони та ін., колегія суддів ставиться критично, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеному матеріали справи не містять.

Твердження апелянта про те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна матір, ОСОБА_5, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки з наданих апелянтом доказів не можливо встановити чи дійсно матір проживає саме з ОСОБА_1 та чи надається апелянтом матеріальна допомога своїй матері.

З урахуванням вказаного, утримання неповнолітніх дітей не може ставитися в залежність від наведених обставин в сукупності з тим, що платник є фізично здоровою та працездатною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Крім того, з довідки про доходи наданої ТОВ "Компанія Пітлайн" вбачається, що ОСОБА_2 працює на посаді підсобного робітника та її дохід за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року без урахування аліментів становить 17 865,56 грн. (а.с. 7).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (який діяв на час ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років - з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (який діє на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

З урахуванням того, що платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, має дохід, а тому життєві обставини відповідача не позбавляють його утримувати своїх неповнолітніх дітей належним чином.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова