Номер провадження: 22-ц/813/336/19
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - адвоката Романюка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про внесення змін до актового запису про народження дитини, отримання нового свідоцтва про народження дитини, заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

встановив:

05 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про внесення змін до актового запису про народження дитини та отримання нового свідоцтва про народження, в якій заявник просила суд встановити факт наявності у неї по батькові, зобов'язати органи ДРАЦС внести її по батькові в актовому записі про народження дитини та видати нове свідоцтво про народження, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_3 посилалась на те, що вона є матір'ю ОСОБА_5, однак у свідоцтві про народження дочки в графі відомості про матір не зазначено по батькові ОСОБА_3. У зв'язку з чим, заявниця звернулась з відповідною заявою про внесення змін до актового запису про народження дитини до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, однак їй було відмолено та роз'яснено, що зміни до актового запису про народження може бути видано лише на підставі рішення суду.

З урахуванням викладеного, заявниця була вимушена звернутись до суду з відповідною заявою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року у відкритті провадження по даній цивільній справі за заявою ОСОБА_3 було відмовлено.

Роз'яснено ОСОБА_3, що по вказаному питанню вона має право звернутись до суду з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання щодо скасування ухвалиКиївського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року та постановлення нової, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а оскарження відмови органу реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису чи відновити актовий запис здійснюється у порядку адміністративного судочинства.

Однак, Одеський апеляційний суд вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, без врахування роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, та вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України, у зв'язку з чим оскаржуване рішення суду прийнято із неправильним застосуванням вимог ст. 186 ЦПК України, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №12 «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності в актах громадського стану», суд розглядає заяви про становлення неправильності запису в акті громадського стану у випадках допущення органами реєстрації актів громадського стану помилок при складанні актового запису (прізвища, імені, по батькові, національності і громадянства батьків тощо).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що в порядку окремого провадження не може бути встановлений факт неправильності запису в акті громадського стану, не грунтуються на положеннях ст. 315 ЦПК України та суперечать діючому цивільно-процесуальному законодавству України, а також роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», суд розглядає в порядку окремого провадження за правилами глави 36 ЦПК справи про встановлення неправильності записів при реєстрації в державних органах актів народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові громадянина в тому разі, коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану.

Отже суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану, як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що відмова органів реєстрації актів громадянського стану у внесенні змін до записів у актах громадянського стану, є підставою для оскарження такої відмови у порядку адміністративного судочинства, є безпідставними, оскільки Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що саме така відмова є необхідною умовою для звернення до суду із заявою у порядку окремого провадження.

Проте, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції послався на положення п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, згідно яких суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, проложеннями ст. 186 ЦПК України, якими суд мотивував своє рішення про відмову у відкритті провадженні у справі, дійсно визначено підстави для відмови у відкритті позовного провадження, однак така підстава на може бути застосована для відмови у відкритті провадженні у справі окремого провадження.

Єдина підстава для відмови у відкритті справи окремого провадження визначена у ч. 4 ст. 315 ЦПК України і такою підставою є наявність спору про право.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, заявником подано заяву окремого провадження, а не позовну заяву про визнання дій Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, оскільки його дії є законними.

Єдиною підставою для звернення ОСОБА_3 до суду стало установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та внесення змін до цього актового запису, що є можливим в порядку розгляду справи в порядку окремого провадження, як про те неодноразово наголошував Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.5,13, 54).

З огляду на викладене, та у зв'язку з тим, що питання, які ставляться у заяві, не містять спору про право, то відмовляючи у відкритті провадженні у справі, суд першої інстанції безпідставно застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.04.2019 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра