Справа № 356/1182/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/1071/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя.

Свій позов мотивувала тим, що спірне нерухоме та рухоме майно - земельні ділянки та автомобіль було придбано, а будинок - побудовано за час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти подружжя, відтак воно є їх спільною сумісною власністю. На даний час позивач разом з малолітньою дитиною проживає не у власному будинку, а у будинку батьків, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у проживанні та користуванні спільним майном. Крім того відповідач без її згоди продав автомобіль марки «Мазда-6» за невигідною ціною, яка явно занижена. З врахуванням всіх поданих до суду заяв про зміну та збільшення позову, просила:

1. визнати спільною сумісною власністю подружжя на:

- земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вартістю 90 790,00 грн.;

- земельну ділянку площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 65 370 грн.;

- житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 981 610, 00 грн.;

- автомобіль марки «Мазда-6» 2010 року випуску, вартістю 360 000,00 грн.;

2. провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя таким чином:

- визнати за позивачем право власності на ѕ частини земельної ділянки 0,10 га, земельної ділянки 0,08 га та ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами;

- визнати за відповідачем право власності на ј частину земельної ділянки 0,10 га, земельної ділянки 0,08 га та ј частину житлового будинку з господарськими спорудами;

3. стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію у сумі 180 000,00 грн. в якості компенсації Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Мазда-6».

4. виділити в натурі частки кожного з подружжя та визначити порядок користування майном;

5. зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні позивачем частиною земельної ділянки площею 0,10 га., частиною земельної ділянки площею 0,08 га. та частиною житлового будинку з господарськими спорудами;

6. визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мазда-6» від 01.04.2016 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_3;

7. витребувати у ОСОБА_3 на користь позивача автомобіль марки «Мазда-6».

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 29 жовтня 2018 року позов задоволений частково, визнано об'єктами спільної сумісної власності подружжя спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, спірні земельні ділянки площею 0,1 га та площею 0,08 га; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,08 га; в решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати. Обґрунтувала скаргу тим, що висновок суду щодо неможливості відступлення від засад рівності часток подружжя та визнання за позивачем права власності на ѕ спірного нерухомого майна, не відповідає фактичним обставинам справи. Факт проживання позивачем разом з дитиною встановлений рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Крім того даний факт не оспорювався та визнавався відповідачем під час розгляду справи. В той же час дану обставину при вирішенні справи не взято до уваги та у оскаржуваному рішенні не відображено. Вважає, що в ході розгляду справи були доведені усі підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя з метою забезпечення інтересів дитини. Крім того судом не вірно вирішено й питання щодо поділу одного з предмету спільного майна подружжя - спірного автомобіля. Зокрема, висновки суду щодо того, що автомобіль станом на час розгляду справи був правомірно відчужений в інтересах сім'ї, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки такий автомобіль було відчужено без згоди та відома позивача за невигідною малою ціною, в той час коли сторони вже фактично припинили подружні стосунки та не вели спільного господарства. Крім того судом не було досліджено висновки експертів щодо середньої ринкової вартості спірного автомобіля, не надано їм оцінки, не зазначено підстави їх відхилення або прийняття, що є порушенням процесуальних норм та потягло неправильне вирішення спору. Оскільки відповідач розпорядився спільним автомобілем на власний розсуд, позивач має право на грошову компенсацію Ѕ вартості спірного транспортного засобу на момент розгляду справи. Крім того позовна вимога про усунення перешкод у користуванні спільним майном, доказом яких є заміна замків у спірному будинку, через що неможливо туди потрапити, не досліджена в повному обсязі судом, внаслідок чого був зроблений помилковий висновок щодо відсутності таких перешкод. Також позивач просила визнати частки в нерухомому майні обох сторін по справі, однак судом всупереч цього визнано лише право власності на частину нерухомого майна за позивачем. За таких умов вважає, що суд не вирішив по суті всі заявлені позовні вимоги позивача, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному об'єктивному та неупередженому розгляду справи, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, відтак оскаржуване рішення не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги про поділ майна, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями, а також земельні ділянки, які знаходяться за цією ж адресою, були придбані в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відтак є їх спільною сумісною власністю в розумінні ст. 60 СК України. Оскільки позивачем як одним із співвласників було заявлено вимогу про розподіл такого майна, суд першої інстанції у повній відповідності до положень чинного законодавства України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину такого майна як частку в спільному сумісному майні подружжя. При цьому, зважаючи на те, що на час розгляду справи право власності на таке майно було зареєстроване за відповідачем, додаткового визнання за ним права власності на частину спірного майна не потребується, після вступу рішення суду в силу кожній із сторін буде належати по Ѕ такого майна.

Окрім зазначеного, колегія суддів апеляційного суду поділяє й позицію суду першої інстанції щодо недоведеності в ході розгляду справи наявності підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі їх спільного майна.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду.

У відповідності до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивач в якості підстав для відступлення від засад рівності часток майна подружжя та визнання за нею права власності на ѕ частини спільного сумісного майна зазначає, що з нею проживає неповнолітня дитина, і розмір аліментів, які вона одержує від відповідача по справі, недостатній для повного матеріального утримання їх дитини. В якості іншої підстави для такого відступлення позивач вказує на те, що відповідачем було приховано від поділу (шляхом відчуження) спільне майно, а саме спірний автомобіль.

Зазначена позиція позивача не може бути прийнята апеляційним судом. В ході розгляду справи встановлено, що спільна дитина сторін проживає з позивачем. Як зазначає сам апелянт, прожитковий мінімум на дитину до 6-ти років на час розгляду справи становив 1626,00 грн. Розмір стягуваних аліментів з відповідача складає 1000 грн. на місяць. Враховуючи обов'язок обох батьків в рівних частинах утримувати дитину, розмір грошового утримання, який має перепадати на долю дитини в сукупності є вищим від встановленого законом мінімуму. Доказів недостатності такого утримання для забезпечення потреб дитини позивачем до суду представлено не було. За таких умов наявність одного з елементів юридичної конструкції, яка б дозволяла відступити від принцип рівності часток подружжя в спільному майні, в даному випадку встановлена не була. Критично в даном випадку відноситься колегія суддів й до посилань апелянта на положення ч. 2 ст. 70 СК України як на підставу для визнання за позивачем права на ѕ спірного мана, оскільки незважаючи на те, що в ході розгляду було встановлено факт продажу відповідачем автомобіля марки «Мазда-6», для такого порядку розподілу спільного майна, про яке просить позивач, мало б бути доведено не тільки сам факт відчуження майна, але й факт недобросовісності поведінки відповідача та здійснення цих дій саме з метою ухилення від поділу спільного майна, чого в даному випадку здійснено не було. Обґрунтовувати ж рішення по справі на підставі припущень, не доведених належним чином, суд права не має. Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції щодо недоведеності наявності підстав для відступлення від засад рівності часток майна подружжя при поділі їх спільного майна.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду й підстав для задоволення вимог позивача щодо усунення перешкод в користуванні спірним будинком. По-перше, на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном позивач надала висновок поліції та акт депутата Березанської міської ради, з яких вбачається, що позивач не змогла потрапити до спірного будинку лише одного дня - 01.04.2016 року. Існування ж тривалості таких перешкод, як і звернень з вимогою надати їй ключі або отримати в інший спосіб доступ до спірного майна, позивачем суду не надано. По-друге, стверджуючи про те, що саме відповідач чинить їй перешкоди в користуванні будинком, позивач тим не менш такі свої посилання належним чином не довела, доказів того, хто саме чинить їй перешкоди в доступі до будинку, до матеріалів справи не представила. Як було встановлено в ході розгляду справи, і це було підтверджено і самим позивачем, відповідач тривалий час у спірному будинку не проживає. Натомість обидві сторони зазначали, що у спірному будинку значний час проживає син позивача, в той же час вимоги до осіб, які фактично проживають в спірному будинку, позивачем не заявлялися. В ході розгляду справи ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді не було доведено посилань позивача про те, що саме відповідач перешкоджає позивачу користуватися спільним майном, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для задоволення таких вимог.

З іншої сторони, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо того, що спірний автомобіль був правомірно відчужений в період перебування сторін у шлюбі та в інтересах сім'ї, відтак він не підлягає поділу. Такий висновок не ґрунтується ні на матеріалах справи ні на вимогах закону. За час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач 01.04.2016 року відчужив спірний автомобіль на користь ОСОБА_3 за ціною 49 000 грн., автомобіль був знятий з реєстрації старим власником та фактично переданий покупцю ОСОБА_3, яка в установленому законом порядку перереєструвала його на себе та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому судом також встановлено, що на час такого відчуження автомобіля сторони вже проживали окремо одна від одної. Так позивач зазначає, що з вересня 2015 року сторони шлюбних відносин не підтримують, а відповідач в своєму відзиві вказує, що з грудня 2015 року подружжя проживає окремо. При цьому відповідачем не було надано до суду доказів ні щодо надання згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, ні щодо використання отриманих коштів на потреби сім'ї.

Приписами ст. 65 СК України зазначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Крім того дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач 01.04.2016 року відчужив спірний автомобіль з порушенням встановленої законом процедури, а саме без отримання на це відповідно до положень ч.3 ст. 65 СК України письмової згоди іншого з подружжя. При цьому доказів використання отриманих коштів в інтересах сім'ї не представлено. За таких умов вартість відчуженого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя, на чому й наголошувала позивач у своєму позові.

Відповідно до пункту 22 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до представленого позивачем до суду висновку автотоварозначої експертизи №126/18 від 22.10.2018 року, яка проведена судовим експертом Черкашиним Ю.І., ринкова вартість автомобіля марки «Мазда-6» станом на момент розгляду справи складає 272 818,90 грн. (т.3 а.с. 223-228). В ході розгляду справи до суду було представлено декілька оцінок вартості спірного авто, однак вищевказана оцінка найбільше відповідає наведеними вимогам закону щодо часу визначення вартості майна, яке підлягає поділу, відтак при вирішенні справи має братися до уваги саме така оцінка. Зважаючи на встановлений процесуальним законодавством України принцип диспозитивності цивільного судочинства та ненадання відповідачем інших, альтернативних доказів з приводу реальної вартості проданого автомобіля на час вирішення питання про розподіл спільного майна подружжя, а вартість, зазначена при здійсненні продажу авто (49 000,00 грн.) явно не відповідає ринковій вартості автомобіля, у апеляційного суду відсутні правові підстави для відхилення представлених позивачем доказів з цього приводу. З врахуванням встановленого ч. 1 ст. 70 СК України принципу рівності часток подружжя при поділі спільного майна колегія суддів вважає за необхідне включити автомобіль марки «Мазда-6» до майна, яке підлягає поділу, та стягнути Ѕ дійсної його вартості з відповідача як з особи, що здійснила відчуження такого майна. В той же час суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, що призвело до невірного вирішення ним позовних вимог в даній частині. У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 136 409 грн. 45 коп. в якості грошової компенсації Ѕ частини вартості відчуженого спільного автомобіля сторін.

У відповідності до положень 376 ЦПК України підставами для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги та ухвалення нового рішення зокрема є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з'ясуванні усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають таким обставинам, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним скасувати оскаржуване рішення в частині вирішення вимоги про стягнення частини вартості відчуженого спільного автомобіля та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення таких вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 29 жовтня 2018 року в частині вирішення вимоги про стягнення з ОСОБА_2 вартості частини відчуженого автомобіля марки «Мазда-6» 2010 року випуску скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 136 409 (сто тридцять шість тисяч чотириста дев'ять) грн. 45 коп. в якості компенсації вартості частини відчуженого автомобіля марки «Мазда-6» 2010 року випуску.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько