Провадження № 2/331/166/2019
Справа № 331/6809/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників : відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1 130,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно ( т.1, а.с.2-4).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року позов залишено без руху на підставі статті 121 ЦПК України ( т.1, а.с.22).

7 листопада 2016 року позивач надав суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти у розмірі 1 130,00 грн. ; додаткові витрати на лікування у розмірі 4 039, 29 грн. та стягувати з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування у розмірі 600,00 грн. щорічно ( т.1, а.с.29-31).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду по суті ( т.1, а.с.34-35).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання щомісячно в розмірі 1 130,00 грн., починаючи з дня звернення до суду з 18.10.2016 року. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування у розмірі 600,00 грн. щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування у розмірі 4 039, 29 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. ( т.1, а.с.84-86).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 3 серпня 2018 року заочне рішення суду від 21 грудня 2016 року по цій справі скасовано, а справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ( т.1, а.с.176-177).

21 серпня 2018 року позивач надав суду уточнену позовну заяву, з якої вбачається, що ОСОБА_1, не змінюючи предмету та підстав позову, залучив до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_6 ( т.1, а.с. 184-187).

Позов обґрунтовано тим, що позивач є особою похилого віку 74 роки, є інвалідом ІІІ групи. Отримує пенсію та заробітну плату, оскільки працює на посаді сторожа.

Має повнолітнього сині ОСОБА_3, який разом із сім»єю проживає разом з ним за адресою : АДРЕСА_1. ОСОБА_3 офіційно не працює, однак заробляє чималі кошти, граючи в теніс. Дочка відповідача проживає в США та знаходиться на власному утриманні.

Син матеріальної допомоги йому не надає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, у зв»язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 16 406, 06 грн. На виконання судових рішень з його пенсії щомісяця утримується 279,21 грн. Його матеріальний стан унеможливлює виплату вказаного боргу, у зв»язку з чим він вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Оскільки за 2016 рік він поніс додаткові витрати на лікування у розмірі 8 186, 58 грн., вважає, що відповідач повинен також відшкодувати йому половину здійснених витрат одноразово в сумі 4 039, 29 грн. та в подальшому фінансувати додаткові витрати на лікування наперед періодично, щорічно у розмірі 600,00 грн.

В позові зазначено, що позивач окрім сина має також дочку ОСОБА_6, яка проживає зі своєю сім»єю окремо від нього. Позов до неї не пред»явлений у зв»язку з тим, що вона у міру можливості допомагає йому матеріально.

Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст. 51 Конституції України, ст.ст.172,202,203,205 СК України.

25 жовтня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов ( т.1, а.с.208-210), який обґрунтовано таким.

Як на думку відповідача позивач не перебуває в тяжкому матеріальному стані та не потребує матеріальної допомоги з огляду на таке.

Позивач за період з квітня 2016 року по вересень 2016 року отримував щомісячно пенсію у розмірі 1 396, 00 грн.

У вересні 2016 року прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність був встановлений на рівні 1 130,00 грн., що свідчить про те, що позивачем на момент звернення до суду з вказаним позовом отримувалась пенсія у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум.

Окрім пенсії, позивач отримує заробітну плату, оскільки працює на посаді сторожем в гімназії № 28. Крім того, отримує матеріальну допомогу від своєї дочки ОСОБА_6

Надані відповідачем медичні документи щодо стану здоров»я, як на думку відповідача, не підтверджують обставин щомісячних витрат останнього на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії та аліментів.

Між тим, відповідач позбавлений можливості надавати позивачеві матеріальну допомогу з об»єктивних причин :

по-перше, відповідач не працевлаштований, не має будь-яких доходів, які б дозволяли йому надавати матеріальну допомогу батьку ; перебуває на обліку в Запорізькому міському центрі зайнятості як безробітна особа ;

по-друге, на його утриманні знаходяться непрацездатна особа дружина ОСОБА_7, яка є інвалідом ІІІ групи та потребує постійних грошових витрат на її лікування та дочка ОСОБА_8;

по третє, на час розгляду справи відповідач тяжко захворів та має намір пройти обстеження в органах медико соціальної експертизи МОЗ України з метою подальшого оформлення пенсії по інвалідності.

Отже, на даний час відповідач не тільки не має можливості надавати позивачеві матеріальну допомогу, а й сам потребує такої допомоги .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( т.1, а.с.215-216).

2 січня 2019 року представник відповідача надав суду додаткові пояснення до відзиву на позов ( т.1, а.с.233-234), в яких зазначив, що 19.11.2018 року ОСОБА_3 визнано інвалідом ІІІ групи.

В суді позивач та його представник, кожен в окремості, позов підтримали з підстав, викладених по тексту позову ; просять його задовольнити.

Відповідач та його представник в суді, кожен в окремості, проти позову заперечують з підстав, викладених по тексту відзиву на позов ; у задоволенні позову просять відмовити.

Представник третьої особи в суді повністю підтримала позицію відповідача ; у задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком відповідача ОСОБА_3, має третю групу інвалідності ( т.1, а.с.7), перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя й отримує пенсію у розмірі 2 645, 52 грн. ( т.2, а.с.32).

Згідно довідки про доходи № 202 від 27.03.2019 позивач ОСОБА_1 є працевлаштованою особою, яка займає посаду сторожа у ТВО Вознесенівського району і його середньомісячна заробітна плата за період з травня 2018 року по березень 2019 року ( включно) складає 4 259, 44 грн. ( т.2, а.с.31).

Позивач також має повнолітню та працездатну дочку ОСОБА_6, яка ним залучена до участі в справі в якості третьої особи.

В суді позивач пояснив, що періодично отримує від дочки матеріальну допомогу, у зв»язку з чим не вважає за необхідне звертатися до неї з позовом про стягнення аліментів.

Відповідач ОСОБА_3 є безробітним, перебуває на обліку в Запорізькому міському центрі зайнятості як безробітна особа , має третю групу інвалідності ( т.1, а.с.235).

На утриманні ОСОБА_3 знаходиться непрацездатна особа дружина ОСОБА_9 , яка є інвалідом третьої групи та потребує постійних грошових витрат на її лікування ( т.1, а.с. 119-122).

Пред»являючи позов до сина, позивач посилався на те, що через похилий вік та незадовільний стан здоров»я він потребує постійної матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків , які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов»язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов»язкових підстав : непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Стаття 202 СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно правовими актами або домовленістю ( договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини ( аналогія закону).

За положеннями частин другої четвертої статті 75 СК України право на утримання ( аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І,ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, Верховний Суд ( постанова від 19.09.2018, справа № 494/1682/15-ц) зробив висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2019 рік визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року 1 497 гривень, з 1 липня 1564 гривні, з 1 грудня 1638 гривень.

Отже в суді встановлено, що позивач щомісяця отримує дохід у розмірі 6 904, 96 грн. та періодичну матеріальну допомогу від дочки, що є значно більшою сумою за встановлений законом прожитковий мінімум 1 497 гривень.

Ураховуючи встановлені обставини, вищенаведені норми матеріального права, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним додаткових витрат на лікування у розмірі 4 039, 29 грн. та стягнення додаткових витрат на лікування у розмірі 600,00 грн. щорічно, слід зазначити таке.

Статтею 203 СК України передбачений обов»язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків.

Такий обов»язок виникає на підставі наступного складу юридичних фактів : 1) кровне споріднення ; 2) непрацездатність матері, батька ; 3)потреба матері, батька в матеріальній допомозі; 4) тяжка хвороба, інвалідність або немічність батька, матері ; 5) витрати, пов»язані з тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю матері, батька.

Відповідно до закону додатковими витратами на батьків вважаються витрати, пов»язані з однією з таких обставин : а) тяжка хвороба ; б) інвалідність ; в) немічність. Таким чином, повнолітні діти зобов»язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру. Цей перелік є вичерпним. Інші обставини нормою не припускаються.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що у серпні 2016 року його було госпіталізовано та поставлено діагноз ішемічний, атеротромботичний інсульт. Окрім цього, у 2016 році він переніс операцію з онкології. Оскільки за 2016 рік позивач поніс додаткові витрати на лікування в розмірі 8 186, 58 грн., вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому половину здійснених витрат одноразово у сумі 4 039, 29 грн. та в подальшому фінансувати додаткові витрати на лікування наперед періодично, щорічно у розмірі 600, 00 грн.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності сторін, встановлений у Основному Законі України, знайшов своє відображення у статті 12 ЦПК України, якою передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, пункт четвертий ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підтвердження понесених додаткових витрат на лікування у 2016 році на загальну суму 8 186, 58 грн. позивачем надані суду копії чеків з аптечних мереж ( т.1, а.с.14) та чеків № 20856 від 30.05.2016 на суму 3 878,49 грн. ( т.1, а.с.15), № 20726 від 24.05.2016 на суму 2 497, 93 грн. ( т.1, а.с.16).

Надані суду чеки на придбання ліків не у повній мірі підтверджують суму витрат позивача на придбання ліків, деякі чеки взагалі неможливо прочитати. Надані суду чеки з аптечних мереж не підтверджуються відповідними призначеннями лікарів та є неналежними доказами, з підстав зазначених вище.

Стосовно інших додаткових витрат слід зазначити таке.

З пояснень позивача в суді вбачається, що третя особа по справі - ОСОБА_6 є його дочкою, яка допомагає батькові матеріально і яка фактично оплатила йому операцію, проведену у 2016 році, відповідно до чого понесла витрати.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення саме ним витрат на лікування.

Доказів, які б містили дані з приводу щомісячної вартості лікування, загального обсягу щомісячних витрат на забезпечення проживання, на утримання квартири та сплати комунальних послуг, та давали підстави для висновку про потребу позивача в постійній матеріальній допомозі, суду також надано не було, що вказує на недоведеність позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на лікування наперед періодично, щорічно у розмірі 600,00 грн.

Наявність утримань з пенсії, на які посилається позивач в обґрунтування вищезазначеної позовної вимоги, обумовлена боргом за житлово- комунальними послугами, наявні у матеріалах справи довідки та епікризи з лікувальних закладів та установ, чеки для придбання ліків не доводять потреби позивача саме у постійній матеріальній допомоги. Позивачем надано не було доказів про існування медичних призначень, що обумовлюють необхідність щомісячних чи інших регулярних витрат на проходження певних медичних процедур чи регулярне придбання певних медикаментів.

За таких обставин суд дійшов висновків про наявність підстав для відхилення заявлених позовних вимог щодо стягнення понесених позивачем додаткових витрат на лікування у розмірі 4 039, 29 грн. та додаткових витрат на лікування наперед періодично, щорічно у розмірі 600,00 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 202, 203 СК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_3 ( місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2) , третя особа ОСОБА_6 ( місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3), про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 26 квітня 2019 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

16.04.2019