Справа №701/206/19
Номер провадження2/701/156/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - А. І. Костенка

за участю секретаря - Е. М. Киряхно

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, та ОСОБА_3, до ОСОБА_4 третя особа: Служба у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення.

На підставу своїх вимог спирається на те, що позивачка починаючи з липня 2014 року проживала з відповідачем, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_3. Разом із нами проживали неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дитина під опікою - малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також батько відповідача - ОСОБА_5. У вказану квартиру позивач та діти вселилися у встановленому законом порядку, та відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» була здійснена реєстрація їхнього місця проживання. Крім того, враховуючи особливий статус малолітньої ОСОБА_2 як дитини - сироти, опікуном якої призначено позивача, ОСОБА_1, згідно з розпорядженням Маньківської районної державної адміністрації від 31 травня 2016 року № 128, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Служби у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації, в якій підтвердив свою згоду на проживання його співмешканки ОСОБА_6 (у шлюбі - ОСОБА_1.) та ОСОБА_2 - дитини, над якою встановлена опіка. На підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано копію довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та копію зазначеної заяви. 13 вересня 2016 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено відповідний акт № 46. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб. Спільних дітей від шлюбу не мають, шлюб на момент подачі позову не розірваний. Позивач вважає за необхідне повідомити суд, що наразі в Маньківському районному суді Черкаської області відкрито провадження за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_1, про розірвання шлюбу (справа № 701/94/19). Щодо спірної квартири позивач зазначає, що вона погасила боргове зобов'язання чоловіка перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», саме завдяки цьому відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 23 серпня 2018 року № 1336, № 1334 вона належить ОСОБА_1 Указана квартира була предметом іпотеки, а тому на неї було накладено заборону відчуження. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області в цивільній справі № 2312/1143/2012 від 12 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 52 092,48 грн. Враховуючи те, що ОСОБА_1 був безробітним, а тому мав скрутне матеріальне становище, його фінансові зобов'язання за іпотечним договором виконувала позивачка - ОСОБА_1, що підтверджується квитанціями та платіжними дорученням на загальну суму 14 005,69 грн. Крім того, позивачкою був сплачений виконавчий збір у розмірі 3 723,00 грн. У своїх діях позивачка керувалася тим, що вони є подружжям, між ними склалися теплі, приязні стосунки, сповнені розуміння і підтримки, а тому задля оформлення права власності в порядку спадкування на квартиру, в якій вони проживають всі разом, позивачка погасила боргове зобов'язання чоловіка перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». У результаті чого рішенням Маньківського районного суду від 6 червня 2018 року (справа № 701 /408/18-ц) знято арешт та заборону здійснювати відчуження квартири АДРЕСА_3. Крім того, з метою покращення умов проживання позивачкою було проведено ремонтні роботи у зазначеній квартирі, оплачено ремонт даху, встановлено меблі та всю необхідну техніку. Проте незважаючи на все зазначене, 28 грудня 2018 року ОСОБА_1, під час побутової суперечки вигнав позивача разом із дітьми на вулицю, не віддавши навіть речей першої необхідності та засобів гігієни. Враховуючи погані погодні умови та пізній час доби, позивачка змушена була шукати помешкання разом із неповнолітнім сином та малолітньої дитиною, опікуном якої є позивач. Враховуючи те, що відповідач чинить перешкоди їм у користуванні квартирою, яка на законних підставах є місцем реєстрації їхнього проживання, позивачка змушена мешкати в орендованій квартирі свого старшого сина ОСОБА_6 разом із його сім'єю - дружиною ОСОБА_11 та сином ОСОБА_12, у неналежних умовах для всебічного розвитку і комфортного життя дітей. Підтвердженням факту чинення перешкод у користуванні власністю є також те, що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів (звернення № 2794 від 28 грудня 2018 року, № 121 від 16 січня 2019 року, № 235 від 02 лютого 2019 року), які приїжджали на виклики та проводили роз'яснювальну бесіду із ОСОБА_1 1 січня 2019 року представник Маньківської селищної ради ОСОБА_13, також приходила у спірну квартиру для вирішення питання усунення перешкод позивача у користуванні майном. Повторно 15 січня 2019 року представник Маньківської селищної ради ОСОБА_14, звернувся до ОСОБА_1, із тим самим питанням. Голова Маньківської селищної ради ОСОБА_15, викликав відповідача для проведення бесіди для вирішення вказаної проблеми. У присутності представників правоохоронних органів чи органів місцевого самоврядування відповідач надає дозвіл ОСОБА_1, разом із дітьми перебувати у спірній квартирі, однак наступного дня знову заперечує проти спільного проживання, виставляє за поріг квартири та створює умови, які виявляються неможливими. Крім того, 18 лютого 2019 року позивачка звернулася до Маньківського відділення поліції ГУНП в Черкаській області із письмовою заявою, зареєстрованою № 327 про перешкоди в мешканні позивача за адресою: АДРЕСА_3 що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог.

Представник третьої особи: Служба у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації в судовому засіданні незаперечувала проти задоволення позову.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: позивачка, починаючи з липня 2014 року проживала з відповідачем, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_3. Разом із нами проживали неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дитина під опікою малолітня ОСОБА_2, 22.11.2007 р. н., а також батько відповідача ОСОБА_5 У вказану квартиру позивач та діти вселилися у встановленому законом порядку, та відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» була здійснена реєстрація їхнього місця проживання. Крім того, враховуючи особливий статус малолітньої ОСОБА_2, як дитини - сироти, опікуном якої призначено позивача, ОСОБА_1, згідно з розпорядженням Маньківської районної державної адміністрації від 31 травня 2016 року № 128, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Служби у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації, в якій підтвердив свою згоду на проживання його співмешканки ОСОБА_6 (у шлюбі - ОСОБА_1.) та ОСОБА_2, дитини, над якою встановлена опіка, що підтверджено копією довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 10). 13 вересня 2016 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено відповідний акт № 46, що підтверджуються копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Спільних дітей від шлюбу не мають, шлюб на момент подачі позову не розірваний. Щодо спірної квартири позивачка зазначає, що вона погасила боргове зобов'язання чоловіка перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», саме завдяки цьому відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 23 серпня 2018 року № 1336, № 1334 вона належить ОСОБА_1 Указана квартира була предметом іпотеки, а тому на неї було накладено заборону відчуження. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області в цивільній справі № 2312/1143/2012 від 12 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 52 092,48 грн. Враховуючи те, що ОСОБА_1 був безробітним, а тому мав скрутне матеріальне становище, його фінансові зобов'язання за іпотечним договором виконувала позивачка, що підтверджується квитанціями та платіжними дорученням на загальну суму 14 005,69 грн.(а.с. 20-21). Крім того, позивачкою був сплачений виконавчий збір у розмірі 3 723,00 грн. У своїх діях позивачка керувалася тим, що вони є подружжям, між ними склалися теплі, приязні стосунки, сповнені розуміння і підтримки, а тому задля оформлення права власності в порядку спадкування на квартиру, в якій вони проживають всі разом, позивачка погасила боргове зобов'язання чоловіка перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». У результаті чого рішенням Маньківського районного суду від 6 червня 2018 року (справа № 701/408/18-ц) знято арешт та заборону здійснювати відчуження квартири АДРЕСА_3. Крім того, з метою покращення умов проживання позивачкою було проведено ремонтні роботи у зазначеній квартирі, оплачено ремонт даху, встановлено меблі та всю необхідну техніку. Проте незважаючи на все зазначене, 28 грудня 2018 року ОСОБА_1, під час побутової суперечки вигнав позивачку разом із дітьми на вулицю. Враховуючи те, що відповідач чинить перешкоди їм у користуванні квартирою, яка на законних підставах є місцем реєстрації їхнього проживання, позивачка змушена мешкати в орендованій квартирі свого старшого сина ОСОБА_6 разом із його сім'єю - дружиною ОСОБА_11 та сином ОСОБА_12, у неналежних умовах для всебічного розвитку і комфортного життя дітей. Підтвердженням факту чинення перешкод у користуванні власністю є також те, що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів (звернення № 2794 від 28 грудня 2018 року, № 121 від 16 січня 2019 року, № 235 від 02 лютого 2019 року), які приїжджали на виклики та проводили роз'яснювальну бесіду із ОСОБА_1 1 січня 2019 року представник Маньківської селищної ради ОСОБА_13, також приходила у спірну квартиру для вирішення питання усунення перешкод позивача у користуванні майном. Повторно 15 січня 2019 року представник Маньківської селищної ради ОСОБА_14, звернувся до ОСОБА_1, із тим самим питанням. Голова Маньківської селищної ради ОСОБА_15, викликав відповідача для проведення бесіди для вирішення вказаної проблеми. У присутності представників правоохоронних органів чи органів місцевого самоврядування відповідач надає дозвіл ОСОБА_1, разом із дітьми перебувати у спірній квартирі, однак наступного дня знову заперечує проти спільного проживання, виставляє за поріг квартири та створює умови, які виявляються неможливими. Крім того, 18 лютого 2019 року позивачка звернулася до Маньківського відділення поліції ГУНП в Черкаській області із письмовою заявою, зареєстрованою № 327 про перешкоди в мешканні позивача за адресою: АДРЕСА_3 Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2019 року за позивачкою рахується право власності на будинок, що в АДРЕСА_3 за ОСОБА_6, але згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 13.03.2019 року №216 в результаті обстеження встановили, що у даному будинку за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані, але не проживають ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1 з внучкою (дитиною - сиротою) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, у липні 2014 року вибули на постійне проживання у АДРЕСА_3. Зняті з реєстрації у с.Кищенці 03.09.2018 року. У будинку, що розташований у АДРЕСА_3 Черкаської області, тривалий час ніхто не мешкає, він потребує ремонту і умов для проживання сім'ї з малолітніми дітьми немає, також згідно акту обстеження нерухомого майна від 04.04.2019 року, будинок, що за адресою АДРЕСА_3 Черкаської області, потребує капітального ремонту та не придатний до проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За правилами ч. 4 ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Що стосується позову в частині вселення малолітньої дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Ч. 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Тобто, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років є місцем проживання її батьків. Згідно наведених приписів закону слід дійти висновку, що малолітня дитина немає права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. В той же час, право малолітньої дитини користуватися житлом позивача є похідним від аналогічного права одного з батьків та існує лише за наявності його у одного з них. З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення, тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 29, 31, 310, 317, 319, 383, 405ЦК України, ст. ст. 64, 156, 162 ЖК України, ст. 160 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, жителя АДРЕСА_3, не чинити перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, жительці АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7, у користуванні квартирою АДРЕСА_3

Вселити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_11, жительку АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, у квартиру АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, жителя АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, жительки АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1, судові витрати в сумі 786 грн., 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко