Справа № 509/1716/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.,

при секретарі - Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати її особистою приватною власністю житловий будинок площею 98.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений житловий будинок; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1446 га за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з державним актом на землю НОМЕР_15 від 04 жовтня 2011 року, визнати право власності за ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку; здійснити поділ майна подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 »; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «ВАЗ2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Позовні вимоги про визнання житлового будинку та земельної ділянки її особистою приватною власністю позивачка обгрунтовує тим, що у дев`яностих роках вона мала стабільний значний дохід та набула у власність декілька квартир. У зв`язку із цим, на протязі всього подружнього життя, сторони проживали в об`єктах нерухомості придбаних позивачкою або до шлюбу, або у шлюбі, але за кошти від продажу придбаного до шлюбу майна. Щодо набутих в період шлюбу транспортних засобів, позивачка, з огляду на їх ринкову вартість та джерела доходу подружжя, вважає поділити з урахуванням тих обставин, що вона разом з сином проживає в спірному житловому будинку, який знаходиться в смт . Великодолинське , що ускладнює їх пересування в місто Одеса в зимовий період. Оскільки транспортний засіб марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », є позашляховиком, на якому зручно переміщуватись за містом та в місто, цей автомобіль повинен бути виділений у власність саме позивачці.

Надалі позивачка ОСОБА_1 надала суду уточнену позовну заяву, якою збільшила позовні вимоги та просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнові права за інвестиційними договорами. Зазначені позовні вимоги обгрунтовувала тим, що в період шлюбу позивачка здійснила відчуження особистої приватної власності - квартири, частину коштів від продажу якої забрав відповідач ОСОБА_2 та витратив на інвестування будівництва квартир. Позивачка зазначає, що з метою уникнення від податкових зобов`язань, договори інвестування були укладені відповідачем від імені свого батька ОСОБА_3 , який повинен бути залучений у якості третьої особи. Оскільки договори інвестування фактично укладені відповідачем ОСОБА_2 та за кошти, які частково є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , вказане майно на думку позивачки є спільним сумісним та повинно бути поділено між сторонами.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , 07 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов про поділ спільного сумісного майна подружжя, який прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 вказує, що за час шлюбу ними з ОСОБА_1 набуте наступне майно: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 , вантажний автомобіль марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 , вантажний автомобіль марки «Volkswagen LT 35», д.р.н. НОМЕР_5 . ОСОБА_2 вважає, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому ця нерухомість повинна бути розподілена між сторонами в рівних частках. Посилаючись на усталений порядок користування автомобілями, просить суд залишити транспортний засіб марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 » у його власності, а автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 виділити у власність ОСОБА_1 .. Також ОСОБА_2 . пред`явлена вимога щодо розподілу вантажного транспортного засобу марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 , шляхом визнання за ним права власності на вказаний автомобіль.

Позивачка ОСОБА_1 сповіщена про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд слухати справу за її відсутності. Правом на подання відзиву на зустрічну заяву, у встановленому законом порядку, не скористалась.

Відповідач за первісним позовом та одночасно позивач за зустрічним - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Представник зазначеної особи адвокат - Друганова В.А. надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі та просила суд слухати справу за їх відсутності. Щодо задоволення первісного позову заперечувала з підстав, що викладені у відзиві.

Третя особа на стороні відповідача за первісним позовом - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Представник зазначеної особи адвокат - Поліщук С .С . надав суду заяву, в якій просив суд слухати справу за їх відсутності. Наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за останньою та ОСОБА_2 права власності на майнові права за інвестиційними договорами з підстав, що викладені в поясненнях третьої особи. Щодо інших позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 пояснення не надавав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, пояснення учасників процесу, що викладені в заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

17 лютого 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрований шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневої райадміністрації Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис за № 38. Після реєстрації шлюбу відповідач змінив прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». В період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Станом на час ухвалення рішення по справі сторони спільно не проживають, фактично припинили шлюбні відносини. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року по справі № 509/1156/18, шлюб між сторонами розірвано. Між сторонами виник спір про поділ спільного майна, що набуте в період шлюбу.

Судом встановлено, що в період шлюбу подружжям набуто у власність наступне майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, житловою площею 59,2 кв.м., загальною площею 98,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий НОМЕР_6 , площею 0,1446 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 »; транспортний засіб марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки «Volkswagen LT 35», д.р.н. НОМЕР_5 . Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

За правилами ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з абзацом 2 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від № 11 від 21.12.2007 року (далі по тексту - Пленум ВСУ № 11 від 21.12.2007 р.), спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

У абзаці 1 пункту 24 Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17, наведені вище норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,1446 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , її особистою приватною власністю, суд дійшов до висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, що житловий будинок придбано за її особисті кошти. Суд критично оцінює доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що нерухомість придбана за рахунок її коштів, отриманих від продажу квартир, придбаних позивачкою до шлюбу, оскільки матеріали справи не містять таких доказів. В матеріалах справи відсутні докази, зі змісту яких суд може встановити за які суми грошових коштів продано це майно та чи витрачені ці кошти саме на придбання нового житла, а не на інші потреби позивачки. Суд, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання житлового будинку та земельної ділянки її особистою приватною власністю, враховує, що при укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 червня 2005 року, покупцем у договорі зазначено саме ОСОБА_2 , що підтверджує згоду ОСОБА_1 , як дружини, на придбання майна у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_1. Таким чином ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що спірні об`єкти нерухомості набуті подружжям в період шлюбі за спільні сумісні кошти, тобто мають статус об`єктів спільної сумісної власності, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок і земельну ділянку підлягають частковому задоволенню.

Суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, житловою площею 59,2 кв.м., загальною площею 98,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_6 , площею 0,1446 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на вказані частки зазначеного нерухомого майна.

Стосовно розподілу транспортних засобів, набутих подружжям ОСОБА_1 за час шлюбу, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 » з 19.09.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 . За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , ОСОБА_1 з 25.03.2016 року є власницею транспортного засобу марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 . Згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_10 , ОСОБА_1 з 10.03.2016 року є власницею транспортного засобу марки «Volkswagen LT 35», д.р.н. НОМЕР_5 .

Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з того, що між сторонами фактично склався довготривалий порядок користування транспортними засобами, згідно з яким відповідач ОСОБА_2 постійно користується транспортним засобом марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », а позивачка ОСОБА_1 користується транспортним засобом марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 , що не спростовується останньою. Наведені в уточненій позовній заяві обставини, щодо виділення транспортного засобу марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », саме у власність позивачки, суд не знаходить обгрунтованими. Суд знаходить переконливими докази, які надані відповідачем стосовно відчуження позивачкою в ході розгляду справи транспортних засобів, зокрема транспортного засобу марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 , що дає підстави вважати, що ОСОБА_1 фактично погодилась із запропонованим ОСОБА_2 порядком поділу спірних автомобілів.

Враховуючи положення статті 5 ЦПК України, відсутність заперечень зі сторони ОСОБА_2 , суд вважає за можливе в порядку поділу майна виділити у власність ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 .

Щодо транспортного засобу марки «ВАЗ 2108», д.р.н. НОМЕР_3 , суд зазначає, що фактична наявність цього автомобіля у власності подружжя не підтверджується матеріалами справи, а тому немає підстав враховувати його при поділі майна. У відзиві відповідач пояснив суду, що цей автомобіль у володінні сторін не знаходиться понад тринадцяти років; надав суду довідку Регіонального сервісного центру в Одеській області ТСЦ № 5142 МВС України від 10.07.2018 р. № 31/15-5142-1527, якою підтверджується відсутність за ним реєстрації автомобіля марки «ВАЗ2108», д.р.н. НОМЕР_3 .

Позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнових прав за інвестиційними договорами № 37/12/9-1А, № 36/15/7-1Б, № 35/15/7-1А від 09.12.2005 року, задоволенню не підлягають.

Предметом позовних вимог як ОСОБА_1 та і ОСОБА_2 є поділ майна, набутого подружжям в період шлюбу. Оскільки зі змісту інвестиційних договорів про передачу майнових прав на житлову квартиру вбачається, що інвестором за договорами є ОСОБА_3 , тобто особа, яка у даному випадку не є суб`єктом правовідносин щодо поділу спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд знаходить обгрунтованими доводи представника третьої особи, що такі вимоги задоволенню не підлягають. У даній справі позивачка ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що інвестування в будівництво житлових квартир частково здійснювалось за її особисті кошти, а також не залучила до участі у справі належного відповідача. Разом з тим, з відзиву на уточнену позовну заяву вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не уповноважував позивачку ОСОБА_1 звертатися в його інтересах з вимогами про визнання спільною частковою власністю майнові права за інвестиційними договорами.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, суд зазначає наступне.

Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О., 25 червня 2005 року, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 89,2 кв.м., з надвірними спорудами: гараж літ. «Б»; сарай під літ. «В», погріб під літ. «Г»; 2 сараї під літ. «Д» і «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; спорудження: 1-6, розташованого на земельній ділянці фактичного користування всіх співвласників розміром 1200 кв.м.. Право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Овідіопольському районному бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер: 10827342 , дата: 25.06.20065 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_12 від 04 жовтня 2011 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1446 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визначення часток у житловому будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки підлягають задоволенню, оскільки вказане майно зареєстровано на його ім`я. Суд зазначає, що частка ОСОБА_2 у житловому будинку та земельній ділянці складає 1/2 частину вказаного майна. Питання щодо визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки за ОСОБА_1 вирішено судом під час розгляду її позовних вимог, а тому такі самі по суті вимоги у зустрічному позові ОСОБА_2 про визначення часток є зайво заявленими.

Суд вважає за можливе залишити у власності ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », з підстав, що викладені судом раніше у мотивувальній частині рішення, а саме, що між сторонами фактично встановлено довготривалий порядок користування транспортними засобами. Також суд враховує ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 здійснював ремонт автомобіля, у зв`язку з чим між ним та ОСОБА_9 11.09.2017 року фактично укладено договір позики на суму 156 000 тисяч гривень, частину з яких позивач витратив на підтримання технічного стану транспортного засобу.

Транспортний засіб марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 , суд виділяє у власність ОСОБА_2 шляхом визнання за ним права власності на вказаний автомобіль, оскільки даний автомобіль по теперішній час знаходиться в користуванні саме ОСОБА_2 ..

Транспортні засоби, автомобіль марки «Volkswagen LT 35», д.р.н. НОМЕР_5 , транспортний засіб марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 суд присуджує ОСОБА_1 , оскільки після припинення подружніх стосунків вище зазначені автомобілі залишилися у користуванні позивачки, яка в ході розгляду справи здійснила їх відчуження на користь третьої особи, що підтверджується інформацією, отриманою з загальнодоступних інтернет ресурсів, та не спростовується позивачкою ОСОБА_1 ..

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Розподілити майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наступним чином.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_13 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, житловою площею 59,2 кв.м., загальною площею 98,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 89,2 кв.м., з надвірними спорудами: гараж літ. «Б»; сарай під літ. «В», погріб під літ. «Г»; 2 сараї під літ. «Д» і «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; спорудження: 1-6, розташований на земельній ділянці фактичного користування всіх співвласників розміром 1200 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частку майна.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_13 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_6 , площею 0,1446 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частину майна.

Визначити, що частка ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_14 ) у житловому будинку з господарчими будівлями та спорудами, житловою площею 59,2 кв.м., загальною площею 98,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 89,2 кв.м., з надвірними спорудами: гараж літ. «Б»; сарай під літ. «В», погріб під літ. «Г»; 2 сараї під літ. «Д» і «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; спорудження: 1-6, розташованого на земельній ділянці фактичного користування всіх співвласників розміром 1200 кв.м., складає - 1/2 частки вказаного будинку.

Визначити, що частка ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_14 ) у земельній ділянці, кадастровий НОМЕР_6 , площею 0,1446 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складає - 1/2 частки вказаної земельної ділянки.

Залишити у власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_14 ) автомобіль марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_14 ) право власності на автомобіль марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 .

Виділити у власність ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_13 ) автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 , автомобіль марки «Volkswagen LT 35», д.р.н. НОМЕР_5 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Є. С. Козирський