АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м. Чернівці

справа № 725/3981/14

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

позивач ОСОБА_1 товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 7 жовтня 2014 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2014 року ОСОБА_1 товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь заборгованість в сумі 85 580 доларів США 62 центи, що станом на 6 травня 2014 року становило 980 753 гривні 95 копійок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 7 жовтня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 85 580 доларів США 62 центи, що станом на 6 травня 2014 року становило 980 753 гривні 95 копійок.

Суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 не виконував належним чином свої зобовязання за кредитним договором, укладеним між ним та АТ КБ «ПриватБанк».

В рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру №47 в будинку №287-З, який розташований по вулиці Руській в місті Чернівці та реалізовано вказане майно. Однак вартості предмету іпотеки було недостатньо для погашення всієї суми боргу.

Після звернення стягнення на предмет іпотеки у позивальника ОСОБА_2 існує заборгованість станом на 6 травня 2014 року в сумі 85 580 доларів США 62 центи, що становило 980 753 гривні 95 копійок та складається з боргу за кредитом в сумі 20 974 долари США 20 центів, боргу по процентам за користування кредитом в сумі 18 992 долари США 03 цента, боргу по комісії в сумі 575 доларів США 42 центи, пені в сумі 40 942 долара США 84 центи та штрафу (фіксована частина) в сумі 21 долар 82 цента та штрафу (процентна складова) в сумі 4074 долара 23 цента.

Вказана заборгованість підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3, який зобовязався перед АТ КБ «Приватбанк» за зобовязання позичальника за вказаним кредитним договором.

Суд вважав, що підстави для застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційний скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що з моменту предявлення банком вимоги до поручителя про дострокове погашення заборгованості до моменту звернення до суду з позовом пройшло більше шести місяців, а тому порука є припиненою.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу не подавалися.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

4 квітня 2008 року ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір. Відповідно до умов вказаного договору позивальник отримав кредит у вигляді не поновлювальної лінії в сумі 32 898 доларів США на споживчі цілі на строк до 4 квітня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 процентів річних (а.с.12-14).

4 квітня 2008 року ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» уклали договір поруки. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 поручився перед банком за виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним договором (а.с.18).

9 лютого 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири №47 в будинку №287-З, який розташований по вулиці Руській в місті Чернівці в рахунок погашення заборгованості в сумі 57 742 долара США 71 цент (а.с.1,30 цивільної справи №2-635/12).

Заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 грудня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 4 квітня 2008 року в сумі 57 742 долара США 71 цент звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру №47 в будинку №287-З, який розташований по вулиці Руській в місті Чернівці шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

Виселено ОСОБА_2 з квартири №47 в будинку №287-З, який розташований по вулиці Руській в місті Чернівці.

Зобовязано ВГІРФО Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області зняти з реєстрації ОСОБА_2 у вказаній вище квартирі (а.с.19-20).

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 8 травня 2013 року заочне рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 грудня 2012 року в частині виселення ОСОБА_2 з квартири №47 в будинку №287-З, який розташований по вулиці Руській в місті Чернівці та зобовязання ВГІРФО Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області зняти його з реєстрації скасовано та в позові в цій частині відмовлено.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2012 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат змінено.

Викладено абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СУР0СА00000089 від 4 квітня 2008 року в розмірі 57742,71 доларів США, яка складається з непогашеної суми кредиту - 29655,58 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 11408,85 доларів США, комісії за користування кредитом - 329,62 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 13569,13 доларів США, штрафу - 31,37 доларів США та штрафу - 2748,16 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37.10 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу цієї квартири публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.21-23).

16 квітня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу квартири №47 в будинку №287-З, який розташований по вулиці Руській в місті Чернівці за ціною 204 465 гривень (а.с.24-25).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно частини 4 статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що поручитель ОСОБА_3 не був належним чином про повідомлений про час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 76 ЦПК України (в редакції станом на 2014 рік) якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 посилається на те, що ніколи не проживав за місцем своєї реєстрації та дізнався про судове рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_3 отримував копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, яке мало місце 20 серпня 2014 року, 3 вересня 2014 року, 16 вересня, 7 жовтня 2014 року.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи судом ОСОБА_3 направлялася судова повістка про виклик в судове засідання на 20 серпня 2014 року за адресою місто Чернівці, вулиця Ромашкова 21. Однак вказана повістка повернулася до суду з відміткою про те, що відповідач за вказаною адресою не проживає (а.с.32).

З матеріалах справи відсутні дані про повідомлення ОСОБА_3 в судове засідання на 3 вересня 2014 року.

4 вересня 2014 року ОСОБА_3 направлялася судова повістка про повідомлення відповідача про судове засідання, яке було призначено на 16 вересня 2014 року за адресою місто Чернівці, вулиця Ромашкова 21.

Згідно пункту 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року, № 270 (далі Правил) рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Відповідно до пункту 106 Правил під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №914 вбачається, що в ньому не зазначено прізвище одержувача, як це передбачено пунктом 106 Правил, а тому встановити чи дійсно ОСОБА_3 отримував судову повістку про виклик до суду на 16 вересня 2014 року є неможливим (а.с.54).

Крім того, з вказаного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що повістка була вручена 18 вересня 2014 року, тобто після проведення судового засідання 16 вересня 2014 року.

17 вересня 2014 року ОСОБА_3 направлялася судова повістка про повідомлення відповідача про судове засідання, яке було призначено на 7 жовтня 2014 року за адресою місто Чернівці, вулиця Ромашкова 21. Однак вказана повістка повернулася до суду з відміткою про те, що відповідач за вказаною адресою не проживає (а.с.68).

З огляду на вказане, в матеріалах справі відсутні докази про те, що ОСОБА_3 був повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 не був повідомлений належним чином судом першої інстанції про час та місце розгляду справи і останній посилається на це в своїй апеляційний скарзі, рішення суду в частині стягнення з вказаного відповідача суми боргу відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував те, що порука ОСОБА_3 є припиненою відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України.

Так, пунктом 11 договору поруки від 4 квітня 2008 року встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Пунктом 12 договору поруки від 25 лютого 2008 року встановлено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

З матеріалів цивільної справи №2-635/12 вбачається, що 9 лютого 2012 року до суду поштою була направлена позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором (а.с.30 цивільної справи №2-635/12).

Такими діями банк на власний розсуд використав право вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою та змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії кредитного договору і договору поруки як додаткового (акцесорного) способу забезпечення виконання зобов'язань щодо припинення поруки після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

За таких обставин порука ОСОБА_3 , щодо виконання зобовязань ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором, які існували до 9 лютого 2012 року, є припиненою відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України, оскільки банк протягом шести місяців з дня настання зміненого строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимог до поручителя.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у своїй постанові від 19 грудня 2018 року у цивільній с праві №370/391/16-ц.

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов з огляду на наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет застави, порука не поширюється.

Отже, поручитель ОСОБА_3 не несе відповідальності за невиконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором після 9 лютого 2012 року, оскільки після вказаної дати дія договору поруки на спірні правовідносини не поширюється.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року цивільній справі №202/4494/16-ц.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 85 580 доларів США 62 центи, що станом на 6 травня 2014 року становило 980 753 гривні 95 копійок з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором слід відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про відмову в позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

З платіжного доручення від 18 червня 2014 року №BOTM8B0LIQ вбачається, що позивач за подання до суду позову сплати судовий збір в сумі 3654 гривні (а.с.1).

З квитанції від 11 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 5481 гривня.

Отже, з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 5481 гривню в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

З ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 3654 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 7 жовтня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 85 580 доларів США 62 центи, що станом на 6 травня 2014 року становило 980 753 гривні 95 копійок скасувати.

В позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 5481 (пять тисяч вісімдесят одну) гривню в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 26 квітня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

ОСОБА_5