Справа № 274/5675/18 Провадження № 2/0274/896/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
24.04.19 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якої є ОСОБА_2,
простягнення боргу за договором позики,
У жовтні 2018 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути на її користь з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 560 732,94 грн., посилаючись на те, що 11.04.2007 р. вона позичила ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 20 000,00 доларів США, які той зобов'язався повернути до 31.12.2017 р., проте обов'язку з повернення не виконав, станом на момент подання позову борг становить 560 732,94 грн. за офіційним курсом НБУ.
ОСОБА_3 позов визнав, про що подав заяву від 23.04.2019 р., також про що зазначив у відзиві від 20.12.2018 р. (а. с. 40).
Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 11.04.2007 р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в якості позики в сумі 20 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 31.12.2017 р. (а. с. 8).
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 11.04.2007 р. було укладено договір позики, на підставі якого перша передала у власність другого грошові кошти у розмірі 20 000,00 доларів США, при цьому другий зобов'язався повернути ці грошові кошти першій до 31.12.2017 р.
Як зазначалось вище, ОСОБА_3 позов визнав, що вказує на та те, грошові кошти у розмірі 20 000,00 доларів США він ОСОБА_1 не повернув.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На день подання позову офіційний курс НБУ становив 28,03664700 грн. за 1 долар США, а відтак еквівалент 20 000,00 доларів США становив 560 732,94 грн.
Приймаючи до уваги наведене, Суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1
Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Враховуючи викладене та зважаючи, що визнання ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 5 607,33 грн.
Керуючись статтями 141, 206, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_3 (Житомирська область, м. Бердичів, вул. Гостинна, 34, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 560 732,94 грн.
3. Стягнути з ОСОБА_3 (Житомирська область, м. Бердичів, вул. Гостинна, 34, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) у якості відшкодування судових витрат 1 614,04 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут