ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3341/19 Справа № 208/7310/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, третя особа без самостійних вимог щодо спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту та зобовязання вчинити дії, після уточнення позовних вимог просив встановити, що ОСОБА_1 з 18 серпня 1982 року по 31 грудня 1991 року, працюючи на посаді електрозварника ручного зварювання у мартенівському цеху № 3, працював в шкідливих і важких умовах праці, що дає прав на встановлення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1; зобовязати Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» видати ОСОБА_1 уточнюючу довідку для призначення пільгової пенсії за списком № 1 за період роботи на підприємстві в шкідливих і важких умовах праці з 18 серпня 1982 року по 31 грудня 1991 року /т.1 а.с. 2-4/.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено /т.2 а.с. 79-81/.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /т.2 а.с.100-103/.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини /т.2 а.с. 110-112/.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 18 серпня 1982 року почав працювати електрозварником 3-го розряду у мартенівському цеху № 3 на Дніпродзержинському металургійному комбінаті ім. Дзержинського, 19 квітня 1983 року був звільнений у звязку з призовом до армії, 31 вересня 1985 року прийнятий електрозварника ручного зварювання 5 розряду, де й працював по 21 липня 1996 року /т.1 а.с. 6-9/.

Відповідно до довідки, уточнюючої особливо шкідливі та особливо тяжкі умови праці, занятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах № 023-2008 від 06 серпня 2012 року, ОСОБА_1 працював в мартенівському цеху № 3 з 01 січня 1992 року по 10 березня 1994 року в якості електрозварника ручного зварювання у виробництві «сталеплавильне», що передбачено Списком № 1 та з 11 березня 1994 року по 21 липня 1996 року в якості електрозварника ручної зварки у виробництві «сталеплавильне», що передбачено Списком № 1 /т.1 а.с. 16/. Зазначені відомості підтверджуються довідками № 023-664 від 22.03.2013 року (а. с. 13) та № 023-1521 від 29.04.2014 року /т.1 а.с. 14/.

Згідно довідки № 023-2009 від 06 серпня 2012 року ОСОБА_1 працював в мартенівському цеху № 3 з 18 серпня 1982 року по 19 квітня 1983 року в якості електрозварника ручного зварювання у виробництві «загальні професії», що передбачено Списком № 2 та з 13 вересня 1985 року по 31 грудня 1991 року в якості електрозварника ручної зварки у виробництві «загальні професії», що передбачено Списком № 2 /т.1 а.с. 11/.

Зазначені відомості підтверджуються довідками № 023-665 від 22.03.2013 року /а.с. 12/, № 023-1522 від 29.04.2014 року /а.с. 15/, № 023-1523 від 29.04.2014 року /а.с. 16/ та № 023-1837 від 24.07.2015 року /т.1 а. с. 18/.

16.12.2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська із заявою та документами доданими до неї, а саме: копія трудової книжки, військовий квиток № 8580846, диплом про навчання у Державному комітеті Української РСР по професійно-технічній освіті № 459416, довідки, уточнюючі особливий характер робіт, видані ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського», від 29.04.2014 № 023-1521, від 22.03.2013 № 023-664, від 06.08.2012 № 023-2009, від 26.08.2012 № 023-2008, від 20.08.2012 № 2/17-ОК для прорахунку пільгового стажу для визначення права виходу на пільгову пенсію. Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1, загальний стаж зараховано по 16.04.2009 року та складає 27 років 0 місяців 3 дні. Пільговий стаж: по Списку № 1 за пільговою довідкою від 22.03.2013 № 025-665, виданою ПАТ «ДМКД», складає 4 роки 6 місяців 21 день; за Списком № 2 за пільговими довідками від 29.04.2014 № 023-1521, від 20.08.2012 № 2/17-ОК, виданими ПАТ «ДМКД», складає 11 років 10 місяців 8 днів /а.с. 17/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що посада на час роботи ОСОБА_1 не передбачена списком №1 а було передбачена списком №2, тому відповідачем видано вірно довідки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, керуючись наступним.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах за списками № 1 та 2 визначається відповідно до ст. 13 та 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок застосування Списків затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначається за Списками, що були чинними в період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Пунктом «а» ст. 13 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженими Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженими Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність професії і виробництва в Списках № 1 і № 2; зайнятість робітника на роботах, передбачених Списками № 1 або № 2, не менше 80% робочого часу, встановленого для цього виробництва; підтвердження шкідливих умов праці робітника безпосередньо на робочому місці результатами атестації.

Відсутність хоч би однієї з цих умов не надає права робітникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Згідно розділу XХХII «Загальні професії» Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, правом на пільгову пенсію мають право електрозварники та їх підручні.

Згідно розділу XХХIIІ Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 право на пільгову пенсію мають: електрозварники ручного зварювання (позиція 26), електрозварники, на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням в середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, електрогазозварники зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини нижче 3 класу небезпеки.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, на підприємство, як роботодавця покладається обовязок щодо належного ведення трудових книжок та інших документів, які несуть певні соціально-правові наслідки.

Так, нормами п. 2.14 Інструкції № 58, на підприємство покладається обовязок ведення трудових книжок, а саме, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, у трудовій книжці робиться запис на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, який має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. У разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, приймаються уточнюючі довідки відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 передбачено, що підставою для зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах є насамперед наявність посади (професії) та виробництва у відповідному Списку, а також підтвердження шкідливих умов праці працівника після 21.08.1992 року результатами атестації робочих місць за умовами праці (не менш ніж 80%) установленого для такого виробництва.

Відповідно до статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Таким чином, законодавчо закріплено право особи на отримання вже створеної та задокументованої (збереженої) інформації про неї, зокрема право на отримання у роботодавця довідки про фактичний розмір заробітної плати. Викладена у довідці інформація повинна відповідати за змістом інформації яка міститься у документах переданих на зберігання. До повноважень ПАТ «ДМКД» не належить створювати нову інформацію.

Ці та інші обставини дають підстави вважати, що при видачі цієї довідки відповідачем дотримано норми ст. 49 КЗпП України та відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Дана довідка призначена для подальшого її подання особою, що оформляє пенсію, відповідним органам Пенсійному фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і право особи на пенсію на пільгових умовах та визначають її розмір. Доводи щодо невірного розрахунку пенсії, апеляційним судом не перевіряються, оскільки це ні є предметом судового розгляду у даній справі. Спір між сторонами виник з приводу виконання відповідачем положень ст. 49 КЗпП України.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам позовної заяви, та були предметом розгляд у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_4