Дата документу 24.04.2019 Справа № 317/2744/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 317/2744/18 Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04 грудня 2018 року у складі судді Громової І.Б. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначено, що з метою отримання кредитних послуг відповідачка підписала заяву б/н від 01.11.2012 року та отримала кредитну карту «Універсальна».

30.04.2013 р. відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 9200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобов'язання належним чином не виконав. В зв'язку з чим станом на 31.05.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 114233,22 грн., яка складається з наступного: 9115,99 грн. - заборгованість за кредитом; 105117,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період 01.11.2012 по 29.09.2017 р.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в сумі 114233,22 грн., а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В скарзі зазначали, що судом не враховано, що банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком.

Відсутність підпису ОСОБА_4 на умовах та правилах не свідчить, що необізнаність умов договору, позаяк суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивач всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає обов'язок сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, які у цій справі відсутні, - не надав до суду належних доказів щодо укладення між сторонами договору на отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, а також - доказів щодо використання відповідачем кредитних коштів після укладення договору. В матеріалах справи відсутнє підтвердження ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки на них відсутній підпис відповідача, у зв'язку з чим не можливо встановити факт обізнаності відповідача з умовами кредитування, а також факт укладення кредитного договору.

Суд правильно не вважав належним доказом підстав заявленого позову наданий позивачем на їх підтвердження розрахунок заборгованості. При цьому суд за ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24 жовтня 201'8 року витребував від позивача :

- документи, які підтверджують факт укладання 30.04.2013 року між сторонами письмового договору з відповідними умовами;

- документи, що підтверджують відкриття на ім'я ОСОБА_4 будь - якого карткового рахунку в установі «ПАТ КБ «ПриватБанк» з її власноручним підписом на документах, в яких містяться реквізити такого рахунку;

- документи, що підтверджують надання банком ОСОБА_4 до підписання кредитного договору повної інформації про сукупну вартість кредиту у вигляді окремого документу (як цього вимагала Постанова Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.);

- письмові докази існування (розміщення) файлів з текстами «Договору» в україномовному сегменту Інтернет станом на 09-00 годину 30.04.2013 року, а також будь - які докази ознайомлення ОСОБА_4 з цим файлом у тому його стані, в якому він перебував станом на 30.04.2013 року;

- належним чином виконаний розрахунок заборгованості із зазначенням дати кожного чергового місячного платежу, сальдо за розрахунком на кожне 1 число кожного календарного місяця, формули розрахунку кожної нарахованої суми відсотків за кредитом, формули розрахунку кожної нарахованої суми штрафних санкцій (вказане виконати не менше ніж 12 шрифтом із перенесенням найменувань стовпчиків таблиці на кожну окрему сторінку);

- роздруківку руху коштів по рахунку у формі простого переліку операцій. Яка виконується програмним комплексом ПАТ КБ «ПриватБанк» і не підлягає врученню клієнтові.

Крім того на обґрунтування заявлених вимог, представник позивача мав право з'явитися в судове засідання для дачі особистих пояснень щодо суті спору. однак представник позивача у судові засідання не з'явився, правом надати пояснення та докази на їх підтвердження не скористався, витребуваних судом документів не надав, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів і відмовив у позові, за його не доведеністю.

Так, стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві , який передбачає, що: учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу;2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до визначених у ст. 81 ЦПК України обов'язку доказування і подання доказів: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 82 ЦПК України визначає підстави звільнення від доказування, а саме:

1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Стаття 83 ЦПК України передбачає, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України для кредитного договору обов'язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони .Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України лише правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, відповідно до вказаних норм ст.ст. 205, 207, 1055 ЦК України договір кредиту є укладеним з моменту підписання сторонами умов договору, стосовно яких води дійшли згоди.

Згідно до ст.ст. 610-612 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків.

При цьому відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, тобто в даному випадку діє презумпція вини цієї особи.

Згідно до ч. 1 ст. 622 ЦК України боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов'язання, не звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому відповідно до ст. 81 ЦПК України у даному випадку тягар доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання контрагентом (у даному випадку позичальником), а значить і зміст цих зобов'язань та розмір боргу, у тому числі пені та штрафів (відповідальності) лежить на кредиторі-позивачеві. Той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України частина банківських умов і правил, розроблених позивачем, до яких з підписанням договору кредиту приєднується позичальник, є стандартними і позичальник замість них не може запропонувати свої умови, в контексті вимог закону про обов'язкову письмову форму договору кредиту, - не звільняє кредитора від обов'язку при укладенні договору надавати ці стандартні умови і правила позичальнику у письмовому вигляді і цей юридичний факт відповідно до ст. 81 ЦПК України має доводитися позивачем за допомогою письмових доказів.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено наступне.

1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми);

дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

3. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

4. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

5. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

6. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Однак позивач всупереч вимог вказаної норми цивільного процесуального права не надав до суду першої інстанції належних і допустимих доказів розміру заборгованості відповідача. Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що районний суд не взяв до уваги виписки по рахунку, з яких вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом та погашав заборгованість, оскільки вони є необґрунтованими, а в результаті перевірки матеріалів справи встановлено, що позивач не надав до районного суду таких доказів.

Надана позивачем до районного суду на підтвердження своїх вимог анкета-заява ОСОБА_4 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку не містить відомостей про те, що вона не лише прочитала, а й отримала ці умови і правила, з якими вона погодилася, про що має бути її підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов і правил банку, які є невід'ємною частиною договору, оскільки містять його суттєві умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого ч. 3 ст. 203 ЦПК України.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторона ми договірних відносин та розміру боргу. Належних і допустимих доказів заборгованості у відповідача у розумінні положень ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" позивач, при наявності процесуальної можливості, до районного суду не надав.

В матеріалах справи є надані позивачем на підтвердження позову витяг з умов укладеного договору кредиту кредитування і правила надання банківських послуг (а.с.11-34). Однак всупереч положень ч. 4 ст. 11 Закону України "Про права споживачів" про те, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, що покладає на кредитора обов'язок доведення цього факту, - банк не надав письмових доказів про те, що при укладенні договору шляхом подання заяви відповідач отримала вказані умови і правила надання банківських послуг, з якими вона ознайомилася при укладенні договору.

Не встановлено у справі поважних причин, з яких Банк не виконав свій процесуальний обов'язок вчасно надати докази на підтвердження свого позову.

Виходячи з наведеного судова колегія також погоджується з висновками районного суду про те, що у справі відсутні належні і допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості відповідача.

Таким чином, оскільки районний суд обґрунтовано та відповідно до закону відмовив Банку у позові за його недоведеністю, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав судова колегія апеляційну скаргу залишає без задоволення і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 2 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: