н/п 4-с/490/15/2019 Справа № 490/239/13- ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді- Гуденко О.А.,

при секретарі- Кваша С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миуколаєві скаргу ОСОБА_1 на рішення-повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 1613 від 16 січня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та на бездіяльність державного виконавця під час виконання ухвали суду від 18.01.2018 року та виконавчого листа ,-

в с т а н о в и в :

08 лютого 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби посилаючись на те, що 24.07.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено про стягнення з Кредитної спілки "Флагман" на її користь 70283,50 грн. та видано виконавчий лист № 490/239/2013 26.09.2013 року, який неодноразово пред`являвся до державної виконавчої служби.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 січня 2018 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2018 року , залишена без змін Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року, скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - задоволено. Скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2017 року (ВП № 50552693), винесену головним державним виконавцем Центрального районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

В обгрунтування скарги посилається на невиконання державним виконавцем вимог ухвали суду від 18 січня 2018 року, а саме взагалі неприйняття її до виконання та відмову відновити виконавче провадження, а аткож на бездяльність державного виконавця, яка поялягає у тому, що навіть за заявою стягувача від 10 січня 2019 року виконавче провадження не було відкрито, а зігдно оскаржуваного рішення виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання - оскільки відсутнє підтвердження сплати авансового внеску.

Представник скаржника у судове засідання надавзаяву про розгляд скарги у його відсутність , вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився ,не надав суду заперечення, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2013 року з КС «Флагман» на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти за договором про залучення внеску(вкладу) в сумі 70 286 грн.50 коп.

На виконання даного рішення 26 вересня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №490/239/13-ц, який 05 листопада 2013 року стягувачем пред`явлено до виконання до Центрального відділу ДВС м. Миколаїв .

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв від 06 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження №40602026 з виконання вищезазначеного виконавчого листа, який наступною постановою цього ж державного виконавця від 19 грудня 2013 року повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів на розрахункових рахунках, на які може бути звернуто стягнення .

27 січня 2014 року стягувач знову пред`явила до виконання до Центрального ВДВС виконавчий лист №1423/19582/2012 . Постановою старшого державного виконавця від 28 січня 2014 року відкрито виконавче провадження №41734420 з виконання вищезазначеного виконавчого листа .

11 грудня 2015 року постановою державного виконавця виконавчий лист №490/239/13-ц повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які може бути звернуто стягнення .

18 лютого 2016 року стягувач вчергове пред`явила до Центрального ВДВС м.Миколаїв для виконання виконавчий лист №490/239/13-ц, на підставі якого державним виконавцем 23 березня 2016 року відкрито виконавче провадження №50552693 .

28 вересня 2017 року постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що боржник за адресою, зазначеною у виконавчому листі, відсутній, господарську діяльність не здійснює, а майно, на яке може бути звернуто стягнення, відсутнє.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 січня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу було задоволено .

Скасувано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2017 року (ВП № 50552693), винесену головним державним виконавцем Центрального районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Згідно матеріаліва справи, 18 січня 2018 року копія вказаної ухвали суду доставлена кур`єром суду до Центрального ВДВС.

27 березня 2018 року ( а.с. 129) судова повістка та копія апеляційної скарги про розгляд апедяційної скарги стягувача на вказану ухвалу суду була направлена Апеляційнимм судом Миколаївської області до Центрального ВДВС, та отримана субєктом оскарження 29 березня 2018 року , проо що свідчить зворотнє поштове повідомлення ( а.с. 134).

Як зазначає заявник, оскільки жодних дій щодо відновлення провадження державний виконавець не вчиняв, і взагалі пояснив. що без заяви стягувача поновлювати виконавче провадження не буде, 10 січня 2019 року стягувач подав заяву про відкриття виконавчого провадження , яка отримана Центральним ВДВС 31 січня 2019 року ( а.с. 170) . До заяви було додано оригінал виконавчого листа.

16 січня 2019 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС Хмельницькою Ю.О. прийнято Повідомлення про повернення виконавочго документу стягувачу без прийняття до виконання - на підставі п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог ст. 41 ЗУ "про виконавче провадження" , у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини "Юрій Миколайович Іванов проти України" державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже , вимоги скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо не поновлення виконавчого провадження після скасування судом рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, враховуючи вимоги ч.2 ст. 41 ЗУ "Про виконавче провадження" , є обгрунтовані та грунтуються на вимогах закону , оскільки матеріалами справи підтверджується, що з часу надходження ухвали суду від 18.01.2018 року та часу набуття нею законної сили 13 квітня 2018 року - державним виконавчем не вчинено жодних дій на виконання вимог ст. 41 ЗУ "про виконавче провадження"

В обгрунтування своїх заперечень суб`єкт оскарження не надав матеріали виконавчого провадження, незважаючи на запит суду, не надав витягу з реєстру виконавчих дій-Системи виконавчого провадження , отже не спростував твердження заявника щодо бездіяльності своїх дій при виконанні ухвали суду про поновлення виконавчого провадження.

Як наслідок - оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу від 16.01.2019 року підлягає скасуванню як незаконне , а аимоги скарги про зобовязання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання без сплати авансового внеску підлягають задоволенню.

За такого, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України , -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області - задовольнити .

Визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м.Миколаєва під час виконання ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 січня 2018 року справа № 490/239/13-ц щодо не поновлення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 липня 2013 року на підставі виконавчого листа № 490/239/13-ц , виданого 26.09.2013 року.

Скасувати рішення-повідомлення старшого державного виконавця Центрального ВДВС Хмельницької Ю.О. від 16 січня 2019 року про повернення виконавчого документу - виконавчого листа № 490/239/13-ц , виданого Центрального районного суду м.Миколаєва 26.09.2013 року- стягувачу без прийняття до виконання та зобовязати прийняти вказаний виконавчий лист до виконання без сплати авансового внеску.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Гуденко О.А.