Справа № 182/1158/19
Провадження № 2/0182/1493/2019
26.04.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
за участю секретаря Рахуба О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нікополь у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
20.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення боргу.
Свої вимоги мотивує тим, що 29.12.2016 р. він дав у борг ОСОБА_2 кошти у сумі 2 000,00 євро з кінцевим терміном повернення до 28.05.2017 року, про що ОСОБА_2 написав боргову розписку.
З урахуванням того, що відповідач не бажає у добровільному порядку повертати отримані кошти, ОСОБА_1 вимушений звертатися до суду для захисту своїх законних прав і інтересів та просить стягнути з відповідача суму боргу, яка станом на 06.02.2019 року згідно з курсом НБУ складає 62 177,40 грн., а також судові витрати.
Ухвалою судді відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.11-12).
Відповідач із позовом ознайомлений. Ухвала про відкриття провадження разом з матеріалами позову була направлена за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.15). Відзиву на позов або жодних заяв суду від ОСОБА_2 не надходило.
Враховуючи те, що судом були використані передбачені Законом способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, відсутність відзиву на позов, а також зважаючи на те, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, то у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного.
Між сторонами виникли правовідносини стосовно стягнення з відповідача боргу.
Як встановлено судом, 29.12.2016 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він отримав у борг від ОСОБА_1 2000,00 Євро та зобовязується повернути обумовлену суму до 28.05.2017 року (а.с.14). Оригінал зазначеної розписки був оглянутий судом та міститься в матеріалах справи (а.с.14).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.
Із розписки, складеної 29.12.2016 року, вбачається, що ОСОБА_2 29.12.2016 року отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 2 000 Євро та зобовязався їх повернути до 28.05.2017 року.
Оскільки позивач передав відповідачеві кошти, а він зобовязався їх повернути із визначенням конкретного строку, суд вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично був укладений договір позики.
28.05.2017 року закінчився строк повернення боргу, проте відповідач умови розписки не виконав та кошти у встановлений строк не повернув, чим порушив права позивача. Жодних доказів на підтвердження факту повернення коштів ОСОБА_2 не надав.
Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню підтверджені судові витрати на судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с.1).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265,280 ЦПК, ст.ст. 625,1046,1047,1048,1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, суму позики у розмірі 62 177 (шістдесят дві тисячі сто сімдесят сім) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно підпункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повний текст рішення суду виготовлено 26.04.2019 року.
Суддя: ОСОБА_3