Постанова

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 331/3491/18

провадження № 61-48736св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство «Водоканал»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Жукової О. Є.,

від 14 серпня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

від 22 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Водоканал» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 липня 2017 року він звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив надати роздруківку платежів за період з січня 2015 року, провести перерахунок платежів з урахуванням субсидії, відкликати повідомлення про наявність у нього заборгованості, однак відповіді не отримав, у зв'язку з чим 12 жовтня 2017 року він вдруге звернувся до відповідача з аналогічним зверненням. Станом на 24 травня 2018 року відповідачем не було надано відповідь на його звернення. Вважає, що такими діями відповідача йому завдано майнову шкоду у розмірі 4 тис. грн, оскільки не було враховано субсидію, а також моральну шкоду, яку він оцінив у 5 тис. грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати незаконною бездіяльність КП «Водоканал», яка полягає у неповідомленні його про розгляд його звернень, зобов'язати КП «Водоканал» надати йому необхідну інформацію, стягнути з відповідача на його користь 4 тис. грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 5 тис. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність

КП «Водоканал», яка полягає у неповідомленні ОСОБА_4 про розгляд його звернення від 12 жовтня 2017 року та зобов'язано КП «Водоканал» повідомити ОСОБА_4 про наслідки розгляду його звернення

від 12 жовтня 2017 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян». В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не повідомив позивача про розгляд його звернення від 12 жовтня 2017 року відповідно до положень статей 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», оскільки наявність запису у журналі обліку пропозицій, заяв та скарг громадян про виконавців розгляду звернення, результати розгляду звернення не є належним та допустимим доказом повідомлення заявника. У той же час

КП «Водоканал» надав суду належні та допустимі докази розгляду звернення ОСОБА_4 від 14 липня 2017 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, а також у частині відшкодування моральної та майнової шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Короткий зміст касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення є незаконними, судами неповно досліджено всі обставини справи, не взято до уваги докази, які мають вирішальне значення для розгляду справи, необґрунтовано відмовлено у прийнятті доказів та неправильно визначено характер спірних правовідносин. КП «Водоканал» не надав належні та допустимі докази на підтвердження надання відповіді споживачу, чим порушив положення Закону України «Про звернення громадян».

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу КП «Водоканал» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Зазначає, що доводи касаційної скарги є безпідставними.

У запереченні на відзив ОСОБА_4 вказує на те, що постанова суду апеляційної інстанції була прийнята без його участі, внаслідок чого його він був позбавлений права на захист та обґрунтування його вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

15 січня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_4 просить повідомити його про час та дату розгляду касаційної скарги для можливості прийняти участь у справі.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Ураховуючи те, що триває стадія попереднього розгляду, під час якої судове засідання не проводиться, повідомлення учасників не передбачено положеннями ЦПК України, підстави для задоволення клопотання про повідомлення про час та дату розгляду касаційної скаргивідсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 липня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до КП «Водоканал» з повідомленням, в якому просив надати йому роздруківки платежів за період з січня 2015 року із зазначенням часу виникнення заборгованості, провести перерахунок з урахуванням субсидії та відкликати повідомлення про наявність у нього заборгованості.

Зазначене повідомлення отримано КП «Водоканал» 14 липня 2017 року, що підтверджено штампом вхідної кореспонденції на заяві за № 10822

від 14 липня 2017 року.

28 липня 2017 року КП «Водоканал» було надано ОСОБА_4 відповідь про розгляд його звернення за № 8611, зокрема, надано розрахунок заборгованості з січня 2015 року. Зазначена відповідь була направлена ОСОБА_4 28 липня 2017 року, що підтверджується журналом реєстрації вихідних документів, який був наданий відповідачем.

12 жовтня 2017 року ОСОБА_4 повторно звернувся до КП «Водоканал» із зверненням, яке за змістом є аналогічним поданому ним 14 липня

2017 року.

Зазначене звернення було розглянуто 24 жовтня 2017 року, що підтверджено відповідною відповіддю КП «Водоканал» № К 478/01-13 та витягом з журналом обліку пропозицій, заяв та скарг громадян.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

У частині першій статті 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо у місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки КП «Водоканал» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження направлення на адресу позивача відповіді на звернення від 12 жовтня 2017 року. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що на виконання вимог частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян», у визначені законом строки відповідачем була надана відповідь на звернення ОСОБА_4, а доказів, які б вказували на протиправність дій чи бездіяльності КП «Водоканал», а також наявність причинного зв'язку між такими діями чи бездіяльністю та завданою йому моральною й майновою шкодою, позивачем не надано.

Справа була розглянута судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому доводи ОСОБА_4 про позбавлення його судом апеляційної інстанції права на участь у судовому засіданні є необґрунтованими.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 листопада

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта