Єдиний унікальний номер: 225/1197/19
Номер провадження: 2/225/480/2019
26 квітня 2019 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мигалевича В.В.,
секретаря - Петрової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такаю, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що він є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Торецьк (попередня назва м.Дзержинськ), вул.Спортивна (попередня назва Димитрова)АДРЕСА_1. Разом з позивачем у квартирі зареєстрований його син ОСОБА_2 Проте вже тривалий час він не проживає у вказаному вище приміщенні, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні житлового приміщення. Відповідач з 2013 року і по теперішній час мешкає на території Російської Федерації. У звязку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач по справі, ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити субсидію. Таким чином, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримає у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).
У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири в житловому будинку від 05.04.2005 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська №6977373 від 12.04.2005 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири №1, розташованої в будинку №7 по вул.Спортивна (попередня назва Димитрова) в м.Торецьку (колишня назва м.Дзержинськ) Донецької області (а.с.6,7).
З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1293 від 22.02.2019 року, яка видана Віськово-цивільною адміністрацією м.Торецьк Донецької області, вбачається, що в квартирі №1, розташованої в будинку №7 по вул.Спортивна (попередня назва Димитрова) в м.Торецьку (колишня назва м.Дзержинськ) Донецької області, власником якої є ОСОБА_1, також зареєстрований його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
Судом встановлено, що з 2013 року відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні, що підтверджується актом №б/н вуличного комітету від 21.02.2019 року та Актом про фактичне проживання (не проживання) особи №б/н від 22.02.2019 року (а.с.9,10).
Таким чином, позивач ОСОБА_1, як власник вказаного житла, має право володіти, користуватися та розпоряджатися житловим приміщенням на власний розсуд, використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Наявність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в квартирі позивача обмежує його права, як власника, і він на підставі ч.3 ст.346 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Отже, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується залученою до справи квитанцією про його оплату (а.с.2).
Керуючись ст.ст. 12,13,81, 89,141,263,265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Торецьк (попередня назва м.Дзержинськ), вул.Спортивна (попередня назва Димитрова)АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: