Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 464/944/17

провадження № 61-4050св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи ОСОБА_5, яка підписана представником ОСОБА_6, на постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року складі суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, у якому просив: визнати розписку про отримання позики від 01 листопада 2006 року удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, спрямованого на припинення договору про спільну діяльність; стягнути із відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн.

У лютому 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії стосовно будівлі виробничого корпусу АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно а саме: будівлю виробничого корпусу АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування, укладеного 30 грудня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 7969, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року. До набрання чинності рішенням суду у справі № 464/944/17 заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії стосовно наступного майна: будівлі виробничого корпусу АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування, укладеного 30 грудня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 7969, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року про накладення арешту на майно, а саме: будівлю виробничого корпусу АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування, укладеного 30 грудня 2004 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г. В., зареєстрований в реєстрі за № 7969 та рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року про заборону будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії стосовно наступного майна: будівлі виробничого корпусу АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування, укладеного 30 грудня 2004 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №7969 та рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року до набрання чинності рішенням суду у справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Оскарженою постановою Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року скасовано.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додатковим рішенням суду вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову і вирішення такого питання не проводиться шляхом ухвалення додаткового рішення, а може бути здійснено в порядку, передбаченому статтею 158 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, вирішивши питання про скасування заходів забезпечення позову, не зазначив всіх заходів, дія яких скасовується, тому правильно ухвалив додаткове рішення. Постановлення судом додаткового рішення не призвело до неправильного вирішення справи, не завдало жодної шкоди учасникам справи. Апеляційні скарги позивача не містили жодних доводів чи міркувань щодо незаконності чи необґрунтованості додаткового рішення. Додаткове рішення оскаржувалося разом із рішенням суду по суті спору та у зв'язку із несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, судом було переглянуто лише додаткове рішення. Таким чином, апеляційний суд фактично вийшов за межі доводів апеляційний скарг.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення статті 270 ЦПК України свідчить, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

При скасуванні додаткового рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року, яким вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що процесуальне законодавство не передбачає як підставу для ухвалення додаткового судового рішення - скасування судом не у повному обсязі заходів забезпечення позову.

Встановивши, що додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про його скасування.

Окрім цього, аналіз матеріалів справи свідчить, що після ухвалення рішення суду першої інстанції по суті справи, постановою апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2018 року ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 відмовлено.

Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційні скарги позивача не містили жодних доводів чи міркувань щодо незаконності чи необґрунтованості додаткового рішення, а тому апеляційний суд, скасувавши додаткове рішення вийшов за межі апеляційних скарг є безпідставними, оскільки додаткове рішення суду першої інстанції, яким скасовано заходи забезпечення позову, оскаржувалося позивачем разом із рішенням суду по відмову у задоволенні позову та вимога про його скасування міститься у відповідних апеляційних скаргах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка підписана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель