ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/250/19
Провадження № 22-ц/4820/813/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта Демчук Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2019 року (суддя Мазур Н.В.) за скаргою акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на неправомірні дії посадових осіб Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

в с т а н о в и в :
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2019 року задоволено скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» на неправомірні дії посадових осіб Славутського МРВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №27651330 від 2 січня 2019 року, винесену головним державним виконавцем Славутського МРВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Андрощук С.В. на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Поновлено виконавче провадження №27651330 щодо виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та зобов`язано Головного державного виконавця Славутського МРВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, обраховувати стягнуті з боржників кошти в рахунок погашення боргу у доларах США, відповідно до курсу НБУ на момент здійснення платежу, окрім пені за прострочення тіла кредиту в сумі 7173 грн. 09 коп., пені за прострочення відсотків по кредиту в сумі 8136 грн. 76 коп., та 1820 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з цією ухвалою, Славутський МРВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити повністю.

Вважає, що прийняте рішення суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що 22 грудня 2018 року за наслідком проведення примусових виконавчих дій з боржника ОСОБА_1 відділом ДВС було стягнуто 372 695,11 грн., з яких 332 508,37 грн. сума боргу, визначена виконавчим документом, 2000 грн. повернення авансових витрат на залучення експерта, 33250,83 грн. виконавчий збір, 150 грн. витрати виконавчого провадження.

Після перерахунку вказаних коштів з депозитного рахунку ДВС за вказаними напрямками, 2 січня 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Апелянт не згідний з висновком суду про те, що оскільки в рішенні суду вказується сума боргу в іноземній валюті, то державний виконавець повинен був стягувати борг в іноземній валюті. За доводами апеляції резолютивною частиною рішення Шепетівський міськрайонний суд в 2010 році встановив сукупну суму боргу, яка підлягає стягненню на користь стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме 332 508,37 грн. У виконавчому документі також визначений сукупний розмір боргу, який підлягає стягненню 332 508,37 грн., в який включається і розмір тіла кредиту, пені та судового збору. У зв`язку з цим державний виконавець не міг та не мав права самостійно змінювати рішення суду, а тому при винесенні постанови від 2 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження діяв правомірно.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як незаконну та необґрунтовану, ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2019 року - без змін як таку, що відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що за виконавчим листом №2-2872 від 10 червня 2011 року, виданим Шепетівським міськрайонним судом, підлягає виконанню рішення суду від 10 грудня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 39 663 доларів США 27 центів боргу, що за курсом Національного банку України, станом на дату ухвалення рішення, складає 315 378,52 грн. пені за прострочення тіла кредиту в сумі 7173,09 грн., пені за прострочення відсотків по кредиту в сумі 8136,76 грн. та 1820 грн. судових витрат. Тобто, виконання за виконавчим листом повинно було здійснюватись в іноземній валюті. 22 грудня 2018 року за наслідком проведення примусових виконавчих дій з боржника ОСОБА_1 органами ДВС було стягнуто 372 695,11 грн. Апелянт помилково вважає, що рішення суду виконане в повному обсязі.

На думку стягувача сума боргу, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу (день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_2 3 вересня 2007 року укладено кредитний договір №014/22325/82/1018, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 40000 доларів США. ОСОБА_1 виступала поручителем за виконання ОСОБА_2 зобов`язань по даному кредитному договору. ОСОБА_2 умов кредитного договору не виконував і станом на 8 липня 2010 року утворилась заборгованість, яка складалася з заборгованості по кредиту - 33701,54 доларів США, заборгованості по відсотках - 5961,73 доларів США, пені за прострочення тіла кредиту - 7173, грн. 09 коп., та пені за прострочення відсотків по кредиту - 8136 грн. 76 коп. (а. с. 43-44).

10 червня 2011 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист на підставі рішення цього суду від 10 грудня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 39663,27 долари США та пеню за прострочення тіла кредиту в сумі 7173,09 грн., пеню за прострочення відсотків по кредиту в сумі 8136,76 грн., та 1820 грн. судових витрат, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становило 332 508 грн. 37 коп. (а. с. 4).

26 липня 2011 року головним державним виконавцем відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції Максимчуком О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №27651330 по виконанню зазначеного судового рішення (а. с. 5).

У даній справі, виконавче провадження відкрито за виконавчим листом про стягнення з боржників на користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» боргу за кредитним договором у розмірі 39663 доларів США та 27 центів боргу за неповернутим кредитом, 7173 грн. 09 коп. пені за прострочення тіла кредиту та 8136 грн. 76 коп. пені за прострочення відсотків по кредиту та 1820 грн. судових витрат, а всього, на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становило 332 508 грн. 37 коп.

Відповідно до квитанції № від 22 грудня 2018 року ОСОБА_1 перерахувала на депозитний рахунок Славутського МРВДВС ГУ юстиції у Хмельницькій області 372695 грн. 11 коп., призначення платежу - виконавчий збір, витрати в/ч, борг (а. с. 21).

2 січня 2019 року головним державним виконавцем Андрощук С.В. на підставі п.9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання рішення згідно квитанції № від 22 грудня 2018 року), винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, відкритого з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-2872 від 10 червня 2011 року, виданого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 10 червня 2011 року у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення (а. с. 7).

Однак, станом на 2 січня 2019 року згідно з офіційним курсом НБУ долар США по відношенню до гривні складав 27,69 грн. за одну одиницю відповідно. Таким чином сума, яка була сплачена боржником 2 січня 2019 року, становить 12008,25 доларів США.

Задовольняючи скаргу, суд виходив з того, що рішення суду про стягнення заборгованості з боржника не було належним чином виконано, у зв`язку з чим державний виконавець необґрунтовано постановив закінчити виконавче провадження, оскільки сплатою боржником 332 508,37 грн. не виконано повністю рішення Шепетівського міськрайонного суду від 10 грудня 2010 року, так як сума боргу, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках, на підставі судових рішень.

У ст. 18 зазначеного Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Однак, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Отже, державний виконавець був зобов`язаний керуватися положеннями, визначеними у ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Цивільні відносини між банком - стягувачем та боржником виникли на підставі договору про надання кредиту в іноземній валюті.

Рішенням суду від 10 грудня 2010 року встановлено існування між сторонами валютного грошового зобов`язання, сума боргу також визначена в іноземній валюті, яка й була стягнута з відповідачів.

З огляду на наведене рішення суду від 10 грудня 2010 року підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому сума боргу, що підлягає стягненню за вказаним судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 1 листопада 2017 року у справі №6-1063цс17.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Посилання апелянта на те, що 22 грудня 2018 року за наслідком проведення примусових виконавчих дій з боржника ОСОБА_1 відділом ДВС було стягнуто 372 695,11 грн., і після перерахунку вказаних коштів з депозитного рахунку ДВС за вказаними напрямками, 2 січня 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, є необгрунтованим та не може бути підставою для скасування ухвали суду. Так, правильними є висновки суду першої інстанції, що рішення Шепетівського міськрайонного суду від 10 грудня 2010 року не виконано повністю, так як сума боргу, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу (332 508 грн. 37 коп. ? 27,69 = 12008,25 дол.)

Твердження апелянта, що резолютивною частиною рішення Шепетівський міськрайонний суд в 2010 році встановив сукупну суму боргу, яка підлягає стягненню на користь стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме 332 508,37 грн., і у виконавчому документі також визначений сукупний розмір боргу, який підлягає стягненню 332 508,37 грн., в який включається і розмір тіла кредиту, пені та судового збору, у зв`язку з цим державний виконавець не міг та не мав права самостійно змінювати рішення суду, а тому при винесенні постанови від 2 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження діяв правомірно, є безпідставним та суперечить нормам законодавства, які діяли на час спірних правовідносин, постановлення рішення та видачі виконавчого листа.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 2 травня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк