Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/38692/16-ц

провадження № 61-37161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у складі судді Москаленко К. О. та постанову апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2018року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Ботнєвої Н. Г. та просила: - визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 47367059 про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 435 058, 71 грн на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду; - зобов'язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 47367059 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги обґрунтовує тим, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2009 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стягнуто на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») заборгованість за кредитним договором № 35 від 28 лютого 2005 року в сумі 433 328, 71 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави шляхом переводу з ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Укргазбанк» права вимоги щодо об'єкта інвестування за генеральним договором про дольову участь у будівництві № Б-44-16-1-2 від 28 січня 2005 року, укладеним між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «НДЦ «Прогрес», яке діє від імені закритого акціонерного товариства «Будівельно-інжинірігнова компанія «Б.І.К.».

Таким чином, у неї відсутні боргові зобов'язання перед банком, оскільки за рахунок звернення стягнення на предмет застави стягувач задовольнив свої вимоги за кредитним договором.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції та апеляційної інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, зазначав, що державним виконавцем при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 47367059 не допущено бездіяльність щодо відмови у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заявником не доведено виконання ним в повному обсязі рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2009 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2009 року є належним та допустимим доказом набуття ПАТ АБ «Укргазбанк» права власності на предмет застави, тому виконавче провадження № 47367059 підлягає закінченню відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

ПАТ АБ «Укргазбанк» направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2009 року у справі № 2-2564/09 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №35 від 28 лютого 2015 року в сумі 433 328, 71 грн та судові витрати в сумі 17 300 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №35 від 28 лютого 2005 року в сумі 433 328, 71 грн звернуто стягнення на предмет застави шляхом переводу з ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Укргазбанк» права вимоги об'єкта інвестування (однокімнатної квартири площею 49,7 кв.м., що знаходиться на шістнадцятому поверсі, будівельний номер Б-44-16-1-2 в секції «Б» житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Отто Шмідта, 34-42) за генеральним договором про дольову участь у будівництві Б-44-16-1-2 від 28 січня 2005 року, укладеним між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «НДЦ «Прогрес», яке діє від імені закритого акціонерного товариства «Будівельно-інжинірингова компанія «Б.І.К.». Кредитний договір №35 від 28 лютого 2005 року,, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ АБ «Укргазбанк», розірвано.

На виконання вказаного рішення 30 жовтня 2009 року Печерським районним судом м. Києва видано ПАТ АБ «Укргазбанк» три виконавчі листи.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Ботнєвою І. Г. від 27 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження №47367059 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 435 058, 71 грн.

13 квітня 2016 року та 27 липня 2016 року ОСОБА_4 зверталася до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Ботнєвої Н. Г. із заявами про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 598 ЦК України, стаття 599 ЦК України).

Встановивши, що матеріали справи не містять доказів фактичного виконання ОСОБА_4 рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2009 року в повному обсязі, суди дійшли правильного висновку про те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Ботнєвою Н. Г. не допущено бездіяльності в частині відмови у винесенні постанови про закриття виконавчого провадження № 47367059.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у скарзі на бездіяльність державного виконавця, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат