Справа № 364/367/19
Провадження № 2/364/167/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження) в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 29.03.2019 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій Позивач просить суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що у неї з Відповідачем у 2018 році народилася спільна дитина, але Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину, добровільно виділяти кошти на утримання дочки відмовляється, інтересами дитини не цікавиться.

Ухвалою суду від 15.04.2019 р. відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, розяснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду спливає 14.06.2019 р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи у іншому порядку.

Відповідач, отримавши згадану вище ухвалу суду від 15.04.2019 р. та копії позовної заяви з додатками 19.04.2019 р., що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с. 16), подав до суду 23.04.2019 р. заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову в повному обсязі (а.с. 15).

За частиною другою статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За розясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого.

З матеріалів справи судом встановлено, що Позивач та Відповідач є батьками спільної дитини дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, серія I-ОК № 378049, виданого Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 27.03.2018 р., актовий запис № 23 (а.с. 6), яка проживає разом із Позивачем, що підтверджується копією довідки Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 28.03.2019 р. № 189 (а.с. 7). Відповідач проживає окремо у с. Кошів Тетіївського району Київської області, що підтверджено матеріалами справи, зокрема, інформацією органу місцевого самоврядування, наданою суду в порядку частин шостої, сьомої статті 187 ЦПК України, та вбачається із заяви Відповідача про визнання позову, в якій зазначено адресу його місця проживання в названому населеному пункті (а.с. 15).

Як видно з позовної заяви, будь-які домовленості щодо порядку і способу утримання названої неповнолітньої дитини між сторонами як батьками цієї дитини відсутні.

Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).

За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України).

Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 183, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

За вимогами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2019 рік, зокрема, для дітей відповідного віку визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Зважаючи на усе наведене вище та оцінивши в сукупності наявні докази, суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд виходить також з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття, мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину (не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) та заявленого Позивачем до стягнення розміру аліментів (1/4 частки доходу Відповідача), що відповідає визначеному законом розміру аліментів на одну неповнолітню дитину та може бути стягнутий навіть безспірно в наказному провадженні (частина пята статті 183 Сімейного кодексу України, пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України).

Суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якими з Відповідача слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті за подання цього позову.

Керуючись статтями 180-183, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2, 3, 12, 13, 76, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 351, 352, 354, 355, 430, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Віталіївни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2(зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5; РНОКПП НОМЕР_1), аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.03.2019 р. дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття до 06.03.2036 р.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2(зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп.

Копії цього рішення суду направити сторонам.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Макаренко