Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 425/161/13

провадження № 61-22341св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, відповідач - ОСОБА_5,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 січня 2014 року у складі судді Нагорної Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 квітня 2014 року у складі колегії суддів: Заіки В. В., Лозко Ю. П., Медведєва А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила припинити дії фізичної особи ОСОБА_5 зі свавільного втручання у сферу її особистого життя, що порушують право на життя, на свободу, на особисту недоторканість та право на свободу пересування, а саме: припинити складати повістки та постанови про привід відносно неї; відшкодувати їй матеріальну шкоду та збитки у розмірі

131 010 грн, а також моральну шкоду - 1 000 000 грн.

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі статті 205 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи).

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до статей 124, 125 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»

(у редакції, чинній на час розгляду справи) оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Короткий зміст ухвал судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 січня

2014 року клопотання ОСОБА_5 задоволено.

Провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11 квітня 2014 року ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 січня

2014 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що у позові ОСОБА_4 оскаржує дії судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_5 при здійсненні ним правосуддя, тому клопотання відповідача є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2014 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі та витребувано з Рубіжанського міського суду Луганської областіцивільну справу № 425/161/13-ц.

Вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2014 року не виконано в частині витребування справи.

Відповідно до листа Рубіжанського міського суду Луганської області

від 19 березня 2015 року № 2434/15вих справу направлено до апеляційного суду Луганської області 21 січня 2014 року.

Відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 (зі змінами та доповненнями), від 12 вересня 2014 року № 29/0/38-14, від 08 грудня 2014 року

№ 56/0/38-14 та від 27 березня 2015 року № 19/0/38-15 «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено територіальну підсудність цивільних справ за відповідними місцевими та апеляційними судами.

Розпорядженням № 11/0/38 від 16 лютого 2015 року відновлено роботу апеляційного суду Луганської області.

У листі Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 квітня

2015 року № 4078/15-вих зазначено про неможливість надіслання справи

№ 425/161/13-ц, оскільки станом на 30 квітня 2015 року до Рубіжанського міського суду Луганської області зазначена справ з апеляційного суду Луганської області не передавалась.

У листі апеляційного суду Луганської області від 12 травня 2015 року

№ 505/15-вих зазначено, що 17 квітня 2014 року вказана справа здана до канцелярії апеляційного суду Луганської області, а 23 квітня 2014 року - до відділу експедиції апеляційного суду Луганської області для направлення до суду першої інстанції.

Апеляційний суд Луганської області інші відомості стосовно вказаної цивільної справи надати не має можливості, оскільки Указом Президента України від 12 листопада 2014 року № 867/2014 року «Про внесення змін до мережі апеляційних судів» апеляційний суд Луганської області переміщений до міста Сєвєродонецька Луганської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 18 червня 2018 року копії матеріалів касаційного провадження у справі № 425/161/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення дій з втручання у сферу особистого життя та відшкодування матеріальної та моральної шкодинаправлено до Рубіжанського міського суду Луганської області для відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2018 року частково відновлено втрачене судове провадження у справі

№ 425/161/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення дій з втручання у сферу особистого життя та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що громадянин ОСОБА_5 є суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області, ґрунтуються на недоведених припущеннях, а тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у позові ОСОБА_4 оскаржує дії судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_5 при здійсненні ним правосуддя при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 296 КК України, що підтверджено рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області

від 05 листопада 2013 року, які є чинними.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 124 Конституції України (у редакції, чинній на час розгляду справи) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 10 постанови Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України у редакції, чинній на час розгляду справи) судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень є відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що суддя при здійснені правосуддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом, діяльність судів щодо розгляду та вирішення спорів може бути оскаржена винятково в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Встановивши, що законність процесуальних актів і дій судді, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального контролю, та врахувавши, що намагання здійснити таку перевірку шляхом подання позову проти судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_5 є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність, яка надана судді Конституцією України (статті 126, 129 Конституції України (у редакції, чинній на час розгляду справи)), суди обґрунтовано закрили провадження у справі.

Разом з тим, позивач має можливість реалізувати своє право на оскарження судового рішення (вироку, постанови, ухвали) та дій судді під час здійснення правосуддя в порядку та у спосіб, які визначені чинним процесуальним законодавством та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що громадянин ОСОБА_5 є суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області, ґрунтуються на недоведених припущеннях, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17 жовтня 2017 року

№ №3305/0/15-17 ОСОБА_5 Указом Президента України від 04 серпня 2003 року № 802/2003 призначений на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області. Відповідно до наказу територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області ОСОБА_5 приступив до виконання обов'язків судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області. Постановою Верховної Ради України від 20 травня 2010 року № 2280-VII ОСОБА_5 обрано суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області безстроково. Звільнений з посади судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України

17 жовтня 2017 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 січня

2014 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 квітня

2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк