ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня2019 року м. Чернівці

справа № 725/618/17

провадження № 22ц/822/489/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справа:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

за участю секретаря Ковальчук Н.О.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та за зустрічним ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності,

встановив:

В травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 червня 2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №474/12 від 24 червня 2008 року, є власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 31,90 кв.м.

Зазначає, що домовились з ОСОБА_3 про надання останньому у тимчасове користування приміщення гаража.

Протягом серпня та вересня 2016 року зверталась до відповідача з проханням звільнити приміщення гаража, однак, відповідач відмовився в добровільному порядку звільнити спірне приміщення.

На підставі наведеного, просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 31,90 кв.м., шляхом звільнення вказаного приміщення від усіх речей, належних ОСОБА_3 та вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Посилається на те, що з ОСОБА_4 в нього не було ніяких домовленостей про тимчасове користування спірним приміщенням, про те, що остання є власником спірного гаража дізнався із позовної заяви.

Зазначає, що в лютому 2008 року через оголошення в газеті «Від і До» дізнався про продаж трьохкімнатної квартири та познайомився з продавцем головою КВК «Ірбіс» ОСОБА_5 , який уклав з ним усний договір купівлі-продажу вказаної квартири та гаража в будинку по АДРЕСА_1 . На виконання зазначеного договору, він з дружиною передали ОСОБА_5 , впродовж березня-травня 2008 року, 170 000 доларів США, з яких 150 000 доларів США за придбання трьохкімнатної квартири і 20 000 доларів США за придбання гаража.

У вересні 2008 року, під час прийому-передачі квартири та гаража, з`ясувалося, що запропонований йому гараж №1 не має належного заїзду для його автомобіля, а тому ОСОБА_3 відмовився від придбання квартири та гаража і вимагав від ОСОБА_5 повернення суми сплачених коштів, однак останній запропонував йому купити сусідній АДРЕСА_1 за 10 000 доларів США, з подальшим оформленням на нього правовстановлюючих документів. В зв`язку з цим, ОСОБА_5 було передано 10 000 доларів США за АДРЕСА_1.

Зазначає, що починаючи з вересня 2008 року і по даний час він користується гаражами АДРЕСА_1, систематично сплачує обов`язкові платежі на їх утримання, за власні кошти здійснює поточні та капітальні ремонти. За вказаний період часу до нього будь-яких претензій з приводу права власності чи права користування спірним гаражем ніхто не пред`являв.

Вважає, що договір підряду на будівельні роботи, укладений між замовником, генпідрядником і учасником ОСОБА_4 від 10 жовтня 2006 року є сфальсифікованим, оскільки ОСОБА_5 особисто отримав від нього кошти за вказаний АДРЕСА_1, пообіцявши виготовити правовстановлюючі документи, однак вказані документи були виготовлені на його дружину - ОСОБА_4 .

Зазначає, що свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на нежиле приміщення АДРЕСА_1 , яке видано ОСОБА_4 , на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №474/12 від 24 червня 2008 року про оформлення права приватної власності ОСОБА_4 прийнято із грубим порушенням чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним з моменту вчинення.

На підставі викладеного, просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності САС/029014 на нежиле приміщення АДРЕСА_1 , видане 27 червня 2008 року ОСОБА_4 виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №474/12 від 24 червня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 31,90 кв.м., шляхом звільнення вказаного приміщення від усіх речей, належних ОСОБА_3 Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким: відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні її права власності на приміщення гаража № 2 загальною площею 31,90 кв .м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 ; задовольнити його зустрічний позов до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності НОМЕР_1 на нежиле приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 31,90 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , видане 27 червня 2008 року ОСОБА_4 виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №474/12 від 24 червня 2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов та зобов`язуючи ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1, шляхом звільнення вказаного приміщення від усіх речей, належних ОСОБА_3 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради від 27 червня 2008 року, є власником нежилого приміщення № 2 (гараж), а тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Cуд першої інстанції прийшов також до обгрунтованого висновку проте, що рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 червня 2008 року є чинним та ніким не скасовано, а тому відсутні підстави для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, вважає, що вони ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, правильно застосованих до правовідносин норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до п.1.1. договору підряду на будівельні роботи від 10 жовтня 2006 року, укладеного між замовником ОСОБА_7 , генпідрядником КВК «Ірбіс» в особі голови кооперативу ОСОБА_5 та учасником ОСОБА_4 , генпідрядник зобов`язався виконати будівництво трьохкімнатної квартири загальною площею 114,0 кв.м. та житловою площею 61,5 кв.м., за АДРЕСА_1 загальною площею 31,9 кв.м., згідно затвердженого робочого проекту, а учасник прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, передбачених цим договором. (т.1 а.с.168-169),

ОСОБА_4 провела повний розрахунок за гараж АДРЕСА_1 , відповідно до договору від 10 жовтня 2006 року, що підтверджується довідкою від 11 червня 2008 року (т.1 а.с.170).

Як вбачається з акту №1/Г прийому-передачі гаража АДРЕСА_1 замовник ОСОБА_7 та генпідрядник голови КВК «Ірбіс» ОСОБА_8 передали, а учасник ОСОБА_4 прийняла АДРЕСА_1 загальною площею 31,9 кв.м. в цокольному поверсі (т.1 а.с.171).

Пунктом 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради «Про оформлення права власності громадян на квартири, гаражі (делеговані повноваження)» № 474 / 12 від 24 червня 2008 року оформлено право приватної власності громадян, які брали пайову участь в будівництві гаража в будинку АДРЕСА_1 , згідно з додатком 2. Відповідно до переліку гаражів в будинку по АДРЕСА_1 , на які оформляється право власності громадян відповідачу ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 загальною площею 15,80 кв.м., позивачці ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 загальною площею 31,90 кв.м. (т.1 а.с.211-213),

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 27 червня 2008 року, на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №474/12 від 24 червня 2008 року, позивачка ОСОБА_4 є власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 31,90 кв.м. Рішення про державну реєстрацію прийнято Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 31 березня 2011 року, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (т.1 а.с.4,5).

Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 користується нежилим приміщенням АДРЕСА_1 загальною площею 31,90 кв.м., вказані обставини не заперечувалися ним в судовому засіданні.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

При цьому, зі змісту ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду про те, що, оскільки позивачка ОСОБА_4 є власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 31,90 кв.м., тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції також прийшов до правильного висновку, відмовивши ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1, яке видано на ім`я ОСОБА_4

Як встановлено судом, рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №474/12 від 24 червня 2008 року про оформлення права приватної власності ОСОБА_4 на нежиле приміщення АДРЕСА_1 є чинним та ніким не скасовано, а тому в суду не було підстави для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на нежиле приміщення АДРЕСА_1 .

У своєму зустрічному позові ОСОБА_3 посилається на те, що п.2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №474/12 від 24 червня 2008 року про оформлення права приватної власності ОСОБА_4 , яка брала участь у будівництві нежилого приміщення №2 ( гараж ) та рішення Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 31 березня 2011 року про державну реєстрацію прав на нежиле приміщення № АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 прийняте із порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Не досліджуючи питання про незаконність рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, на підставі якого видане оспорюване свідоцтво про право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , оскільки така позовна вимога за зустрічним позовом не заявлялась, тому суд не може вирішувати питання про недійсність самого свідоцтва про право власності на вказане приміщення, оскільки цей правовстановлюючий документ є похідним від самого рішення органу місцевого самоврядування.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що в договорі підряду на будівельні роботи від 10 вересня 2006 року, акті №1/Г прийому-передачі гаража АДРЕСА_1 міститься підпис не ОСОБА_4 та вказані документи сфальсифіковані, оскільки апелянтом не надано будь-яких належних та допустимих доказів фальсифікації зазначених документів. Крім того, сторонами зазначених договору та акту такі не оспорюються.

Посилання апелянта на недійсність договору підряду, актів прийому-передачі, що стосуються належного йому на праві власності нежилого приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 15,80 кв.м. та відсутність його підписів на них не можна оцінювати як доказ недійсності та незаконності договору та акту, що стосується нежилого приміщення АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 Однак, жодних позовних вимог про визнання недійсним договору підряду на будівельні роботи від 17 жовтня 2006 року як такого, що вчинений не учасником ОСОБА_3 , а іншою особою, останній не заявляв і таких вимог суд першої інстанції не розглядав. Аналогічні міркування стосуються всіх інших правочинів на які ОСОБА_3 посилається у своїй зустрічній позовній заяві, стверджуючи про їх фальсифікацію, але не заявляючи позовних вимог про їх недійсність.

Твердження ОСОБА_3 . щодо оформлення права власності на АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 заднім числом є безпідставними та спростовуються рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради «Про оформлення права власності громадян на квартири, гаражі» №474/ 12 від 24 червня 2008 року та додатком №2 до рішення - перелік гаражів в будинку по АДРЕСА_1 , на які оформлено право власності .

Відповідно до вказаного переліку гаражів, на які оформлялось право власності громадян, відповідачу ОСОБА_3 належить гараж №1, а позивачу ОСОБА_4 - АДРЕСА_1.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови - 16 травня 2019 року.

Головуючий (підпис) М.І.Кулянда

судді (підпис) Н.Ю. Половінкіна

(підпис) О.О. Одинак

З оригіналом згідно: