ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/162/19 Справа № 203/4407/16 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою ОСОБА_1

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, які водночас діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа - управління-служба у справах дітей Центральної районної в місті Дніпрі ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи - управління-служба у справах дітей Центральної районної в місті Дніпрі ради, П'ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які також діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, виселення (а.с. 2-4 том 1).

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення коштів (а.с. 161-163 том 1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с. 196-198 том 1).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року в частині визнання ОСОБА_1, ОСОБА_3, малолітньої ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, скасовано та залишено ці позовні вимоги без задоволення; рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 щодо стягнення 18 160 грн. 10 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 083 грн. 50 коп. матеріальних збитків; в решті рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року залишено без змін (а.с. 263-270 том 1).

Додатковою постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року доповнена постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року абзацом наступного змісту: "Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 127 грн. 74 коп." (а.с. 34-36 том 2).

29 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив пояснити, чи скасовано постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 компенсації судових витрат у сумі 1 653,60 грн. з кожного.

Дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Статтею 270 ЦПК України встановлено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

Так, відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Проте, з поданої ОСОБА_1 заяви не вбачається підстав, передбачених ст. 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення по справі.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що додатковою постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року вирішувалось питання про розподіл судових витрат по справі (а.с. 34-36 том 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця, суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Дана норма передбачає підстави для роз'яснення судового рішення у судовому засіданні та визначає, що роз'яснення, за своєю суттю, є одним із способів усунення недоліків судового рішення, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Колегія суддів звертає увагу, що судове рішення підлягає роз'ясненню, коли воно зумовлено нечіткістю за змістом, є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли недотримані вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а зі змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз'яснення судового рішення.

За змістом зазначеної статті та п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснення рішення суду, можливе тоді, коли воно є незрозумілим та ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року, яка була доповнена додатковою постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року, вона викладена чітко та зрозуміло, тобто, труднощі у заявника викликає не розуміння рішення, а порядок його виконання.

Оскільки рішення суду є обґрунтованим і зрозумілим за змістом і не викликає неоднозначного тлумачення, колегія суддів вважає, що підстави для роз'яснення рішення суду в порядку ст. 271 ЦПК України відсутні, що не позбавляє ОСОБА_1 звертатися до суду з відповідною заявою.

Керуючись ст. ст. 260, 270, 271 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: