Дата документу 23.04.2019 Справа № 336/7751/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7751/18 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1070/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Державне підприємство «СЕТАМ», про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, АТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», про розподіл спільного майна подружжя, в якому просив здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділивши у його власність 1/2 частину нежилого приміщення №364 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, просп.. Моторобудівників (колишня вул. 8 Березня), буд. 28.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити продаж арештованого майна нежилого приміщення №364, загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, просп.. Моторобудівників (колишня вул. 8 Березня), буд. 28, у тому числі на електронних торгах, які організовано ДП «СЕТАМ», та накласти на нежитлове приміщення арешт.

В обґрунтування посилався на те, що вказане нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, в грудні 2018 року він дізнався, що на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» розміщено обяву про продаж вказаного нежитлового приміщення в якості предметі іпотеки.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до продажу майна іншим особам, що порушить його права як співвласника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нежиле приміщення № 364, загальною площею 64,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 28, яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_4

В іншій частині заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на подання позову та заяви про забезпечення позову з метою позбавлення кредитора можливості захисту майнових прав, усвідомленість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наслідків невиконання зобовязань за кредитним договором, необґрунтованість ухвали суду, просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що права АТ «Укрсоцбанк» не порушені, оскільки банком здійснено відчуження прав стосовно спірного майна іншій особі, за що отримано погоджену суму.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, АТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», про розподіл спільного майна подружжя, в якому просив здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділивши у його власність 1/2 частину нежилого приміщення №364 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, просп.. Моторобудівників (колишня вул. 8 Березня), буд. 28.

Крім того, в порядку забезпечення позову позивач подав до суду заяву, якою просив вжити заходи забезпечення його позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме нежилого приміщення № 364 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 28, у тому числі на електронних торгах, які організовано ДП «СЕТАМ», з накладенням на це нежиле приміщення арешту (заборони його відчуження).

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності спору між учасниками справи, необхідності застосування заходів для гарантування виконання можливого рішення суду та співмірності забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно із заявленими вимогами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, повязаний з предметом позову, наскільки він спів розмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірне майно за згодою позивача передано в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору №319-44938-І від 13 квітня 2007 року, у звязку із чим на нього вже накладено арешт (а.с.84, 89, 90).

Відповідно до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено у п.2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 р., позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У спосіб, передбачений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» з вимогами про звільнення спірного майна з-під арешту позивач до суду не зверталася.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначав, що спірне майно перебуває на реалізації в якості предмета іпотеки на електронних торгах ДП «СЕТАМ».

Судом першої інстанції не зясовано, хто є власником спірної нерухомості, а також чи не звернуто стягнення на це майно в судовому порядку.

Проте зясування цих обставин має суттєве значення, оскільки за змістом п. 8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у випадку звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника.

З інформації ДП « Сетам» вбачається, що 27 грудня 2018 року проведено торги щодо реалізації лота №317987 предмета іпотеки нежилого приміщення № 364, загальною площею 64,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 28 та яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_4 (а.с.166-167).

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової (передчасної) ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення питання) до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року про забезпечення позову у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: