Справа №242/5405/18
Провадження №2/242/24/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Каменскої А.С., в порядку загального позовного провадження розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 громади Селидівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 громади Селидівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовано тим, що 25 липня 2017 року помер її чоловік ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із квартири № 1, що розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Тімірязєва, б.16 та Ѕ частина квартири за адресою: м. Донецьк, вул. Щетініна, 1/148. Позивач своєчасно звернулася до державного нотаріуса Другої селидівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка на Ѕ частину квартири за адресою: м. Донецьк, вул. Щетініна, 1/148. Проте, у видачі свідоцтва про право на квартиру в м. Українськ, було відмовлено у звязку із тим, що квартира належала на праві власності ОСОБА_5, який помер 07 липня 2013 року та який є батьком ОСОБА_4, тобто чоловіка позивачки. ОСОБА_4 при житті звернувся до Ровенківської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька, нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за № 162/2013. Однак, при житті ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадкове майно не отримано у звязку із захопленням (окупацією) частини території Луганської області де розміщувалась Ровенківська державна нотаріальна контора. Оскільки чоловік позивачки ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5, тому квартира у м. Українськ входить до спадкової маси. З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати за нею право власності на квартиру № 1, що розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Тімірязєва, б.16 в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявились, надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов, слухати справу без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 громади Селидівської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2018 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЕД № 380919, виданого 19 липня 1973 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 3688836, виданого 09 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровенківського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_5 помер 07 липня 2013 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії ІІ-НО № 000677, виданого 24 жовтня 2017 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 помер 25 липня 2017 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 за життя належала квартира №1, що розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Тімірязєва, б.16, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 08 травня 2008 року посвідченого державним нотаріусом Другої Селидівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 1690.

Після смерті ОСОБА_5, 10 липня 2013 року була заведена спадкова справа Ровеньківською державною нотаріальною конторою за № 162/2013, але свідоцтво про право власності не видавалось та на даний час спадкова справа залишилася в Луганській області м. Ровеньки, яке віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085-р., що встановлено з повідомлення державного нотаріуса Марківською державною нотаріальною конторою Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 11 грудня 2018 року № 768/02-14 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54444747 від 11 грудня 2018 року.

Із заявою про прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна, розташованого за адресою Донецька область м. Українськ вул. Тімірязєва б. 16 кв. 1, до Ровеньківської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4, що встановлено із запиту виданого завідуючою Ровеньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 № 79/02-14 від 23 січня 2014 року про витребування інформації з Селидівського БТІ Донецької області, та який було видано на руки ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартиру є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом, зокрема спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, якщо вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Щодо прийняття спадщини чоловіком позивача ОСОБА_4 після смерті його батька ОСОБА_5, померлого 07 липня 2013 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ч. 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Отже, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_4, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 25 липня 2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 322407 видане 06 липня 2013 року виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області, та у відповідності до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

Інших спадкоємці відсутні, заповіти від імені померлого не посвідчувались, що встановлено з спадкової справи №136/2017.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Так, п.2.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Постановою державного нотаріуса Другої селидівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину на квартиру Донецька область м. Українськ вул. Тімірязєва б. 16 кв. 1 після смерті ОСОБА_4, оскільки померлий ОСОБА_5, при житті звернувся для прийняття спадщини, зазначеної квартири після смерті батька ОСОБА_5 до Ровеньківської державної нотаріальної контори розташованої за адресою Луганська область м. Ровеньки вул. Леніна, 42, де і була заведена спадкова справа № 162/2013. Свідоцтво про право власності не отримав. Спадкова справа залишилась в м. Ровеньки, який віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державно влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ровеньківську державну нотаріальну контору було переміщено до смт. Марківка Луганської області, однак спадкову справу № 162/2013 передано не було. Спадкоємцем не надано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Отже, судом встановлено, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадкове майно, тому обґрунтовано звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до частини третьої ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру №1, що розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Тімірязєва, б. 16, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 77-81, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 52, кв. 8) право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлого 25 липня 2017 року, на квартиру за адресою: Донецька область, місто Українськ, вулиця Тімірязєва, будинок 16 (шістнадцять), квартира 1 (один), яка складається з трьох кімнат, загальною площею - 43,4 м.кв, житловою площею - 31,1 м.кв.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оригінал рішення знаходиться в Селидівському міському суді Донецької області.

Суддя О.В.Любчик