Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 573/1822/16-ц

провадження № 61-34230св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: директор Комунального закладу Білопільської районної ради Сумської області «Початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Білопільська музична школа» ОСОБА_4, Сектор культури Білопільської районної державної адміністрації Сумської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника директора Комунального закладу Білопільської районної ради Сумської області «Початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Білопільська музична школа» ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017року у складі колегії суддів: Семеній Л. І., Ткачук С. С., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до директора Комунального закладу Білопільської районної ради Сумської області «Початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Білопільська музична школа» (далі - КЗ Білопільської РР Сумської області «ПСМНЗ «Білопільська музична школа» ОСОБА_4, Сектору культури Білопільської районної державної адміністрації Сумської області (далі - Сектору культури Білопільської РДА Сумської області) про скасування наказу про відсторонення від роботи, встановлення факту, що має юридичне значення, та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 01 березня 2017року позов ОСОБА_3 задоволений частково. Встановлено факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із КЗ Білопільської РР «ПСМНЗ «Білопільська музична школа» на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи за основним місцем роботи з 14 вересня 2015 року до дня ухвалення рішення. Встановлено факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із КЗ Білопільської РР «ПСМНЗ «Білопільська музична школа» на посаді викладача сольфеджіо та музичної літератури за сумісництвом із 14 вересня 2015 року по серпень 2016 року включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2017року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

У квітні 2017 року директор КЗ Білопільської РР «ПСМНЗ «Білопільська музична школа» ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просив вирішити питання судових витрат у розмірі 1 818,50 грн за подання апеляційної скарги та 7 195,00 грн за надання правової допомоги.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017року в задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд апеляційної інстанції виходив і того, що рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року ухвалене у складі головуючого судді Семеній Л. І. та суддів: ОСОБА_7. і ОСОБА_6., проте судді: ОСОБА_7. і ОСОБА_6 припинили здійснювати свої повноваження у зв'язку з їх відставкою. Таким чином, враховуючи, що питання про ухвалення додаткового рішення в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог частини третьої статті 18 ЦПК України 2004 року розглядається колегією у складі трьох суддів, тому, беручи до уваги вимоги процесуального закону, роз'яснення Верховного Суду України, а також неможливість утворення складу суду, який ухвалив рішення 13 квітня 2017 року, заява не може бути задоволеною. При цьому суд роз'яснив, що заявник не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції для вирішення зазначеного питання на загальних підставах.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року представник директора КЗ Білопільської РР Сумської області «ПСМНЗ «Білопільська музична школа» ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.Вказує на те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги той факт, що суд апеляційної інстанції не вирішив питання розподілу судових витрат, а тому суд повинен ухвалити додаткове рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судууказану справу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Частиною четвертої статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Нормативно-правове обґрунтування

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов'язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої, частини другої статті 220 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання, рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Захист порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті.

Статтею 79 ЦПК України2004 року (тут і далі у редакції чинній на день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції) передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних із розглядом справи, проте порядок їх стягнення визначений у статті 88 ЦПК України 2004 року, яка передбачає, що питання про стягнення понесених витрат на правову допомогу вирішується судом при ухваленні судового рішення і не може бути предметом окремого судового позову.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 79 ЦПК України2004 року витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, та є судовими витратами. Суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині. (пункт 6 частини першої статті 214, пункт 4 частини 1 статті 215 ЦПК України 2004 року).

Стаття 88 ЦПК України2004 року передбачає, що відшкодуванню підлягають лише витрати на правову допомогу, що надається стороні в процесі розгляду цивільної справи.

Статтею 12 ЦПК України2004 року передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 56 ЦПК України2004 року правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «ОлександрВолков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)).

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «ПринцЛіхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянная проти Росії» (заява № 21851/03) констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже - порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, Верховний Суд, здійснюючи послідовне тлумачення норм процесуального права, а саме статті 220 ЦПК України 2004 року у взаємозв'язку із статтею 88 ЦПК України 2004 року дійшов висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Суд не звернув уваги на те, що питання про стягнення понесених витрат на правову допомогу та судового збору за подання апеляційної скарги вирішується судом при ухваленні судового рішення і не може бути предметом окремого судового позову.

Положення статті 220 ЦПК України 2004 року про те, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, необхідно розуміти так, що вказівка «суд, що ухвалив рішення» це суд тієї інстанції (першої, апеляційної чи касаційної), що ухвалював це судове рішення та який, як у цій справі, не вирішив питання про судові витрати, оскільки ці витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги та сплатою судового збору за подання апеляційної скарги є такими, що понесені директором КЗ Білопільської РР Сумської області «ПСМНЗ «Білопільська музична школа» ОСОБА_4 у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Таким чином, чинним законодавством України передбачений спеціальний механізм компенсації учаснику цивільної справи витрат, пов'язаних із оплатою вартості правової допомоги та стягнення судового збору за подання апеляційної скарги. Такі вимоги не можуть бути предметом розгляду в окремому цивільному провадженні, а отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що заявник не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, є незаконним.

Вбачається, що заявлена вимога про стягнення витрат за надання правової допомоги та судового збору не підлягає захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатись таке питання, оскільки порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно цивільно-процесуальним законом, а отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що судді зі складу колегії суддів, що ухвалювали рішення: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 припинили здійснювати свої повноваження у зв'язку з відставкою та неможливість утворити склад суду, який ухвалив рішення, є незаконними, такими, що ґрунтуються на неправильному розумінні норм процесуального права.

Крім того, відповідно до підпункту 3 пункту 2.3.44. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішення Ради суддів України № 25 від 02 квітня 2015 року, у редакції від 15 вересня 2016 року, раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються, зокрема, судові справи, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення, виправлення описок та помилок, роз'яснення судового рішення, повернення судового збору.

Отже, враховуючи вказане Положення, що є обов'язковим для судів усіх юрисдикцій та усіх судових інстанцій, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав відсутності складу колегії, що ухвалювала судове рішення, оскільки автоматизованою системою документообігу передано цю заяву раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) - Семеній Л. І.

Таким чином, сама по собі відсутність інших двох суддів із складу колегії суддів, що ухвалювали у цій справі судове рішення, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення чи її повернення.

Судом апеляційної інстанції не було взято до уваги викладеного, що призвело до вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення з порушенням порядку, встановленого для її вирішення.

Частинами третьою та четвертою статті 406 ЦПК Українивизначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника директора Комунального закладу Білопільської районної ради Сумської області «Початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Білопільська музична школа» ОСОБА_4 - ОСОБА_5задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик