П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : ОСОБА_1,

суддів : Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2018 року, постановлену суддею Світлик О.М., в справі за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 про скасування рішення Ужгородської міської ради та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Ужгородська місцева прокуратура звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 про скасування рішення Ужгородської міської ради та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

До позовної заяви додала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :17:001:0318.

Заяву прокуратура мотивувала тим, що предметом вказаного позову є оскарження рішення Ужгородської міської ради в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та скасування запису про державну реєстрацію права власності на неї.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначала, що оскільки обставини справи свідчать про наявність дійсного спору між учасниками процесу та реальність загрози виникнення суттєвої шкоди інтересам сторони, яку представляє позивач, здійснюючи конституційну функцію, яка полягає у тому, що подальша реалізація у будь-який спосіб земельної ділянки може призвести до того, що втрачається сенс подальшого розгляду позовних вимог, а також може зробити неможливим відновлення порушених інтересів держави та виконання ймовірного рішення суду по заявленим позовним вимогам, у звязку із чим необхідним є запровадження заборони щодо вчинення дій, спрямованих на реалізацію предмету спору шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2018 року заяву Ужгородської місцевої прокуратури про забезпечення позову у вище вказаній справі повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі Ужгородська місцева прокуратура просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права.

В самому клопотанні про забезпечення позову, яке подано одночасно з позовною заявою та всіма доказами по справі, прокурором було наголошено на тому, що зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що предметом спору є земельна ділянка, яка вибула з власності громади, на думку позивача, незаконно.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову в заяві чітко зазначено, що оскільки обставини справи свідчать про наявність дійсного спору між учасниками процесу та реальність загрози виникнення суттєвої шкоди інтересам сторони, яку представляє позивач, здійснюючи конституційну функцію, яка полягає у тому, що подальша реалізація у будь-який спосіб земельної ділянки може призвести до того, що втрачається сенс подальшого розгляду позовних вимог, а також може зробити неможливим відновлення порушених інтересів держави та виконання ймовірного рішення суду по заявленим позовним вимогам, у звязку із чим необхідним є запровадження заборони щодо вчинення дій, спрямованих на реалізацію предмету спору шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

На виконання вимог статті 151 ЦПК України було також зазначено, що вартість земельної ділянки за ціною позову складає 18 516 грн..

Також в частині визначення пропозиції щодо зустрічного забезпечення, прокурором чітко вказано, що з урахуванням того, що арешт земельної ділянки ніяким чином не зможе призвести до спричинення збитків, адже такий лише унеможливить продати земельну ділянку без будь-яких обмежень щодо її використання, вважає, що зустріне зобовязання застосуванню не підлягає.

У судовому засіданні прокурор Роман М.С. апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора Романа М.С., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи Ужгородській місцевій прокуратурі заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заяву подано без додержання вимог пунктів 2, 3, 6 частини 1 статті 151 ЦПК України, а саме така не містить: повне найменування заявника, його місцезнаходження, поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; відповідне обґрунтування необхідності забезпечення позову, виходячи із співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як убачається із самої заяви про забезпечення позову, яка подана одночасно з позовною заявою та всіма доказами по справі, прокурором було наголошено на тому, що зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що предметом спору є земельна ділянка, яка вибула з власності громади, на думку позивача, незаконно.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову в заяві чітко зазначено, що оскільки обставини справи свідчать про наявність дійсного спору між учасниками процесу та реальність загрози виникнення суттєвої шкоди інтересам сторони, яку представляє позивач, здійснюючи конституційну функцію, яка полягає у тому, що подальша реалізація у будь-який спосіб земельної ділянки може призвести до того, що втрачається сенс подальшого розгляду позовних вимог, а також може зробити неможливим відновлення порушених інтересів держави та виконання ймовірного рішення суду по заявленим позовним вимогам, у звязку із чим необхідним є запровадження заборони щодо вчинення дій, спрямованих на реалізацію предмету спору шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

На виконання вимог статті 151 ЦПК України було також зазначено, що вартість земельної ділянки за ціною позову складає 18 516 грн..

Також в частині визначення пропозиції щодо зустрічного забезпечення, прокурором чітко вказано, що з урахуванням того, що арешт земельної ділянки ніяким чином не зможе призвести до спричинення збитків, адже такий лише унеможливить продати земельну ділянку без будь-яких обмежень щодо її використання, вважає, що зустріне зобовязання застосуванню не підлягає.

Отже, заява про забезпечення позову Ужгородської місцевої прокуратури в повній мірі відповідає приписам статті 151 ЦПК України та містить всі необхідні реквізити, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про її невідповідність вимогам пунктів 2, 3, 6 частини 1 статті 151 ЦПК України та повернув заявнику.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції, у відповідності статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а апеляційна скарга Ужгородської місцевої прокуратури задоволенню.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженю в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :