ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1659/19 Справа № 523/5465/17 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І.Я. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Північтранс» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Північтранс» про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ "ПІВНІЧТРАНС" про стягнення моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що позивач є учасником бойових дій (антитерористичної операції). 11.02.2016 року близько о 15:40 годині, він у своїх справах на площі Визволення в м. Кривому Розі сів в міське маршрутне таксі № 397 державний номер " НОМЕР_1 ", при посадці він пред`явив пільгове посвідчення учасника бойових дій, однак водій безпідставно відмовив йому в безкоштовному проїзді, обґрунтував відмову тим, що в його транспортному засобі вже є пільговик.
Протиправні дії відповідача щодо позбавлення можливості позивача скористатися пільгами наданими ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як захисника України, учасника бойових дій в антитерористичній операції, спричинили моральні страждання, що виразились у поневірянні в справедливість та віри в законність, принизили його честь та гідність. Моральну шкоду позивач оцінює 10000,00 грн., яку просить стягнути на його користь.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПАТ "ПІВНІЧТРАНС" на користь ОСОБА_1 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди; вирішено питання стосовно судових витрат; в решті позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань позивача, який є учасником бойових дій, наражаючи своє життя та здоров`я, свідомо здійснював всій обов`язок по захисту вітчизни, обороняв Україну, захищав її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність отримав відповідний статус та пов`язані з ним пільги, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2000,00 гривень.
В апеляційній скарзі ПАТ «Північтранс» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 . Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.
Як встановлено у судовому засіданні 11 лютого 2016 року близько 15:40 год. водій міського маршруту № 397, державний номер НОМЕР_1 , який їхав з площі Визволення в м. Кривому Розі відмовив ОСОБА_1 , при пред`явленні посвідчення учасника бойових дій, у пільговому проїзді, мотивуючи свої дії тим, що в салоні маршрутного таксі вже їде один пільговик, про що ОСОБА_1 був складений Акт про відмову водія у пільговому перевезені, складеного у двох примірниках та підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який судом приймається до уваги, оскільки він не спростований при розгляді справи представником відповідача.
У зв`язку з зазначеними подіями, 23.02.2016 року позивачем на адресу Криворізького міського голови Вілкула Ю.Г. було направлено скаргу в якій він просив з`ясувати обставини з приводу відмови йому у пільговому проїзді та притягнути до відповідальності винних осіб.
Як вбачається з листа відділу транспорту і зв`язку виконкому Криворізької міської ради № 21-125 від 09.03.2016 року, за результатами проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, перевізником пасажирів на автобусному маршруті № 397 «пл. Визволення - мкр-н 5-й Зарічний (через вул. Спаську)» визначено підприємство ПАТ «Північтранс», з яким укладено відповідний договір.
За результатами розгляду порушеного питання з автоперевізником ПАТ «Північтранс» та наданої письмової інформації було з`ясовано, що дійсно факти викладені у зверненні ОСОБА_1 стосовно роботи водія автобусу д/н НОМЕР_1 міського автобусного маршруту загального користування №397 мали місце.
З метою недопущення порушень діючого законодавства України, автоперевізником ПАТ «Північтранс» було проведено з водієм ОСОБА_3 роз`яснювальну роботу щодо дотримання діючого законодавства України в сфері пасажирських перевезень.
На оперативній нараді у відділі транспорту і зв`язку, керівникам підприємств пасажирського транспорту було надано доручення щодо проведення серед водійського складу додаткового інструктажу з питань дотримання Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань позивача, який є учасником бойових дій, наражаючи своє життя та здоров`я, свідомо здійснював всій обов`язок по захисту вітчизни, обороняв Україну, захищав її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність отримав відповідний статус та пов`язані з них пільги, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2000,00 гривень.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, що здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Згідно з вимогами статті 42 цього Закону договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.
Таким чином, Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред`явити водієві автобуса посвідчення встановленого зразка. Звуження змісту та обсягу права осіб на пільговий проїзд транспортом не допускається.
Є встановленим, що позивач, як ветеран війни - учасник бойових дій, на підставі пункту 7 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на безоплатний проїзд, зокрема, автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Разом з тим, відповідачу як автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовляти у пільговому перевезенні, крім випадків, передбачених законом (стаття 37 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Отже в даному випадку відмова у здійсненні пільгового перевезення позивача, який має відповідне право, яке встановлене законом, є неправомірною та порушенням прав останнього.
Відповідно до статей 23 і 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відносно позивача водієм допущено протиправну поведінку. Позивачу надано пільги, які гарантовані законом. У зв`язку з відмовою у перевезенні він був позбавлений можливості скористатися транспортом, втратив час, терпів переживання і приниження.
Колегія суддів на підставі аналізу наявних у справі доказів у їх сукупності та кожного окремо вважає доведеними посилання позивача на те, що описаними винними діями йому завдано моральну шкоду, яка полягає в пережитих ним моральних стражданнях внаслідок неправомірної поведінки відносно нього, втрати психологічної рівноваги, порушення сталого побуту, страждань, пов`язаних із байдужим ставленням винних осіб до вчиненого ними адміністративного проступку, небажання відшкодувати заподіяну шкоду в добровільному порядку, душевних переживаннях. Вказане свідчить про те, що позивачеві необхідно було докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Таким чином, наявність шкоди, яка спричинена винною поведінкою працівника відповідача та причинного зв`язку між ними, є доведеною.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У пункті 2 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України за моральну (немайнову) шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону та принципу верховенства права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Північтранс» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко