Справа № 346/158/19
Провадження № 2/346/796/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : головуючого судді П"ятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Печеніжинської селищної ради об"єднаної територіальної громади Коломийського району, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був її батько, ОСОБА_5, про що йому 13 червня 1989 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради від 10 травня 1989 року № 101.

На час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_6 - дружина, дочки : ОСОБА_2, ОСОБА_7, зять - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер і після його смерті відкрилась спадщина на вказане будинковолодіння.

Зазначає, що є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого, так як дружина спадкодавця, ОСОБА_6, померла раніше за нього, а інші члени колгоспного двору на належну їм частку в майні не претендують.

Вказує, що прийняла спадщину після смерті батька, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності на будинковолодіння зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім нього були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня його смерті.

Просить суд визнати за нею право власності на спірне будинковолодіння.

Позивачка в судове засідання не з»явилась, подала заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути у її відсутності.

Відповідачі на розгляд справи також не з»явились, однак подали заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, з позовними вимогами згідні, не заперечують щодо їх задоволення, від належних їм часток в майні колгоспного двору відмовляються.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав до типу колгоспного двору, головою якого був батько позивачки, ОСОБА_5, про що йому 13 червня 1989 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради від 10 травня 1989 року № 101 (а.с.8).

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 58432 від 07 квітня 2017 року право власності на спірне будинковолодіння зареєстроване за ОСОБА_5 як головою колгоспного двору в реєстровій книзі № 2 під реєстровим № 295 (а.с.16).

Станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку були зареєстровані та проживали : ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_6 - дружина, дочки : ОСОБА_2, ОСОБА_7, зять - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_4 що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради ОТГ № 1277 від 25 вересня 2017 року (а.с.18).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власностіпередбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, а тому кожному з них належало по 1/6 частині вказаного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис за № 105 (а.с.19).

Померлий залишив заповіт, посвідчений 13 березня 2006 року секретарем Рунгурської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за № 43, згідно якого все своє майно заповів своїй дочці, ОСОБА_1 (а.с.10).

Будучи спадкоємцем за заповітом на майно померлого, позивачка прийняла спадщину після смерті батька та вступила в управління спадковим майном.

Дружина спадкодавця, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1

Інші члени колгоспного двору, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину не прийняли, від частки в майні колгоспного двору відмовились та не заперечили проти визнання за позивачкою права власності на спірне будинковолодіння.

Однак, оформити спадкові права не взмозі у зв"язку з тим, що право власності на будинковолодіння зареєстровано за ОСОБА_5, як головою колгоспного двору, а крім нього були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня його смерті.

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_1 від 21 квітня 2017 року загальна площа його складає 86,7 кв.м., житлова - 67,1 кв.м.

Згідно висновку № 110618/1 від 11 червня 2018 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 71406,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200 ч. 3, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання якої : АДРЕСА_1 - право власності на житловий будинок, позначений літерою А, загальною площею 86,7кв.м. житловою - 67,1 кв.м. та господарські будівлі і споруди : стодолу позначену літерою Д, сарай позначений літерою Ж, вбиральню позначену літерою З, криницю № 1, вимощення позначене літерою І , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня йогопроголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 квітня 2019 року.

Суддя П'ятковський В. І.