ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4217/19 Справа № 211/5555/17 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Сарат Н.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 25 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року звернувся позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» про стягнення невиплаченої заробітної плати за роботу у святкові дні, вихідні дні, вночі та стягнення моральної шкоди, який в послідуючому уточнив.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з березня 2011 року по вересень 2017 рік працював у ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» на посаді охоронця. Він працював по 24 години, як у святкові, вихідні дні так і вночі, але йому у табелі ставили 8 годин кожен день без святкових, вихідних днів, тобто йому платили заробітну плату, яка не відповідала фактичним годинам його роботи, адже за його роботу у святкові, вихідні дні та вночі йому не платили.

Так, у 2013 році ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» йому заборгувало 26865,84 грн., у 2014 році заборгувало 32028,76 грн., у 2016 році 39574,90 грн., у 2017 році 45246,56 грн. Разом за період з 2013 року по 2017 рік відповідач заборгував йому 176634,30 грн.

21.10.2017 року він направив лист до відповідача, де просив надати йому інформацію: табеля його виходів в святкові, неробочі, нічні та надурочні часи з 01.03.2011 року по 05.09.2017 рік, відомості нарахувань оплати праці за святкові, неробочі нічні та надурочні часи з 01.03.2011 року по 05.09.2017 рік, відомості про його тарифні відпустки та їх оплату праці з 01.03.2011 року по 05.09.2017 рік, відомості нарахувань сум при звільненні.

Згідно поштового повідомлення його заяву було отримано 30.10.2017 рік, але до теперішнього часу він не отримав відповідь на його заяву, що є порушенням його конституційних прав.

Просив у судовому порядку стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за роботу у святкові, вихідні дні, та вночі гроші у сумі 176634,30 грн. та моральну шкоду у сумі 100000,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» про стягнення невиплаченої заробітної плати за роботу у святкові дні, вихідні дні, вночі та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що текст судового рішення повністю збігається з текстом додаткових пояснень представника відповідача ОСОБА_2, які він наголосив 16 січня 2019 року, у звязку з чим він вважає оскаржуване рішення необєктивним та упередженим. Апелянт вказує, що зошити щодо прийому та передачі чергування охоронників ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» підтверджують, що тривалість його зміни, як і зміни інших охоронників була 24 години, однак суд безпідставно не взяв до уваги наданий ним доказ і незаконно визнав цей доказ неналежним.

Також, позивач вказує на те, що суд не прийняв до уваги його доводи стосовно того, що відповідач є власником усієї бухгалтерської документації, яку він повністю змінив, записавши, що він та інші охоронники працювали по 12 годин, щоб він не зміг довести того, що охоронники працювали по 24 години, зазначає, що, оскільки він не мав доступу до табелів виходу, тому не міг знати, що відповідач фальсифікує документи.

Апелянт посилаючись на Накази ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» «Про затвердження графіків роботи на відповідні роки за №79 від 29.10.2013; №78 від 27.10.2014; №63 від 27.10.2015, вказує на те, що на підприємстві відповідача сумарна річна тривалість робочого часу була встановлена для всіх відділів підприємств, крім служби безпеки. Акцентує увагу на тому, що наведені ним Накази, ані графікі змінності, ані правила внутрішнього трудового розпорядку не були погодженні профспілкою. Позивач наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів, що він підписував документи, які б підтверджували його ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, графіками змінності, зазначеними наказами, що також було проігноровано судом першої інстанції.

Окрім того, позивач не погоджується з висновком суду про те, що вихідними днями для позивача під час його роботи у відповідача були не субота та неділя, а різні дні тижня, визначені відповідно до графіків роботи, оскільки на підприємстві було запроваджено підсумований облік робочого часу у звязку з беперервністю виробничого процесу, оскільки він не відповідає дійсності, так як особливості роботи охоронників не були встановлені у колективному договорі, наголошує на тому, що він працював 24 години через 48 годин, і тому, деякі зміни випадали саме на неділю, тому він вважав, що йому повинні оплачувати ці дні, як роботу у вихідні, тобто у підвищенному розмірі. Апелянт стверджує, що охорона обєктів, де знаходились матеріальні цінності у великих розмірах здійснювалась цілодобово, що не відповідає графікам чергування, наданих суду відповідачем, де зазначено, що охоронці працювали тільки вдень. Стверджує, що інформація відповідача про здійснення відеоспостереження вночі є недостовірною, але суд і це не бере до уваги.

Також, позивач вважає невірним висновок суду про те, акти перевірок додержання відповідачем законодавства про працю Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, підтверджують відсутність порушень трудового законодавства в части оплати праці за його роботу у святкові та вихідні дні. При цьому, зазначає, що в ОСОБА_2 №04-05-007/96 ві 25.03.2014 та в акті №127/4.7-7 від 20.04.2016 не йдеться про здійснення перевірки роботи охоронників ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ», тому неможна вважати, що порушень українського законодавства у сфері трудових відносин не має. Не погоджується апелянт і з ОСОБА_2 інспекційного відвідування №ДН-813/262/АВ, вказуючи на те, що у ньому зазначена інформація, яка не відповідає дійсності, яку суд узяв до уваги.

Апелянт наголошує на тому, що суд не розглянув і не надав оцінки тому факту, що він працював за сумісництвом, а саме під час роботи у зимовий період на обєкті №3 виконував обовязки опалювача, що він підтвердив належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скарги позивача, відповідач ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ», просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 2011 року по 2017 рік працював в ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» охоронцем.

Пунктом 6 Змін та доповнень до колективного договору ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» від 26 грудня 2011 року, вирішено доповнити Колективний договір розділом Оплата праці при підсумованому обліку робочого часу у наступній редакції:

1. При змінному режимі роботи встановлюється підсумований облік робочого часу з обліковим періодом - календарний рік.

2. При підсумованому обліку робочого часу - календарний рік норма надурочного часу не повинна перевищувати 120 годин на рік.

3. У разі підсумованого обліку робочого часу працівникам оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді - календарному році.

4. Оплата за всі надурочні години проводиться в кінці облікового періоду (т.1 а.с. 65-109, а.с.110-136).

Згідно п.7 Змін та доповнень до колективного договору ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» від 26 грудня 2011 року, за роботу у нічний час встановлюється доплата в розмірі 20 %. (т. 1 а.с. 85).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції, керувався нормами стеттей 61, 67, 69, 71, 107, 108 КЗпП України, й виходив з того, що в судовому засіданні позивач не довів належними та допустимими доказами того факту, що йому не здійснювалась оплата у встановленому ст.107 КЗпП України розмірі за роботу у вихідні та святкові дні, що ним не доведена його зайнятість у вказані робочі дні, що вимога позивача про оплату роботи у нічний час в подвійному розмірі не відповідає положенням статті 108 КЗпП, що судом не встановлено порушень відповідачем вимог трудового законодавства, які б стали підставою для задоволення позову.

Колегія суддів повінстю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції додержався зазначених норм закону.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи.

Згідно статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Отже, достовірними можуть вважатись лише ті докази, які подані до суду або в оригіналі, або в засвідчених копіях при наявності оригіналів у сторони.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено і підтверджено доказами по справі, що позивач ОСОБА_1 працював охоронником у ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» з 01 квітня 2011 року по 05 вересня 2017 року, що підтверджено відповідними наказами: №54-к від 01.04.2011 про прийняття на роботу та №63-к від 05.09.2017 - про звільнення з роботи.

Згідно статті 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства.

З колективного договору ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» та Правил трудового розпорядку на 2010-2015 роки №46/10 від 30 серпня 2010 року зі змінами та доповненнями до нього за №70/11 від 26 грудня 2011 року, які зокрема затверджені директором підприємства та представником трудового колективу ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» - ОСОБА_3, вбачається, що охоронникам встановлено графік роботи двох бригадний однозмінний, з тривалістю зміни 12 годин з 08.00 до 20.00 (а.с.65-74, 76-82, 83-86, т.1).

У 2017 році, колективним договором №17/17 від 06.04.2017, затвердженим керівником підприємства, а також представником трудового колективу ОСОБА_4, графік роботи охоронників було змінено на пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями субота та неділя, тривалість робочого дня з ПН по ЧТ 8 годин 12 хвилин (з 08.00 до 17.00), ПТ 7 годин 12 хвинин (з 08.00 до 16.00) (а.с.95-109, т.1), що також підтверджено і Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ», які затверджені 28.03.2017 підписами керівника підприємства та представником трудового колективу ОСОБА_4 (а.с.110-119, т.1). З вказаними документами позивач був ознайомлений під особистий підпис під №11, що підтверджено листом ознайомлення з Колективним договором на 2017-2020 роки (а.с.136, т.1).

Згідно затвердженого наказу «Про встановлення графіків роботи» №112 від 18.10.2012 у 2013 році ОСОБА_1 було встановлено режим роботи за графіком роботи №1 бригади №1; наказом від 29.10.2013 №79 у 2014 році позивачу встановлено режим роботи за графіком роботи №1, бригади №1; наказом від 27.10.2014 №78 у 2015 році, встановлено режим роботи за графіком роботи №2, бригади №2; наказом від 27.10.2015 за №63 у 2016 році режим роботи за графіком роботи №1. Зазначені накази про встановлення графіків роботи були доведені відповідачем до відома позивача, що підтверджено його особистим підписом проставленим у листах про ознайомлення відділу безпеки з переліченими наказами (а.с.84-88, т.3).

Отже наведені вище докази, яким суд надав належну правову оцінку, свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 на протязі всього часу його роботи на підприємстві відповідача був обізнаний щодо тривалості його робочого дня в певні періоди часу, який спочатку був встановлений для охоронників тривалістю у 12 годин, а пізніше, з 2017 року графік роботи охоронників було змінено на пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями субота та неділя, тривалість робочого дня з ПН по ЧТ 8 годин 12 хвилин (з 08.00 до 17.00), ПТ 7 годин 12 хвинин (з 08.00 до 16.00), тому доводи позивача щодо тривалості його робочого часу 24 години, спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, наведеними вище.

З наданих відповідачем копій табелів обліку використання робочого часу за вказаний період вбачається, що вони співпадають із встановленим позивачу режимом роботи та спростовують доводи ОСОБА_1 про його роботу в нічний час (а.с.2-70, т.3).

Так, на підтвердження обставин щодо роботи у нічний час позивачем було надано до суду копію Інструкції №32 з охорони праці для охоронника з невідомою датою затвердження, копію Інструкції з пожежної безпеки для працівників охорони ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» від 05.04.2011 р., копію Інструкції по відкриттю (закриттю) адміністративної будівлі, кабінетів, виробничих та побутових приміщень від 12.12.2012 р. (т. 3 а.с.09-91, 92, 93), тоді, як оригіналів зазначених документів позивач не має, а відтак, ці докази не можна вважати достовірними в розумінні вимог ст.95 ЦПК України.

Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, зі змісту аркушів, наданих позивачем вбачається, що в них немає жодного посилання на ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ», відсутня печатка товариства, що відносить надану позивачем інформацію до неналежних доказів, оскільки ці докази не містять інформації щодо предмета доказування.

Нормами трудового законодавства України встановлено, що, облік робочого часу працівників ведеться за допомогою табелів обліку використання робочого часу, які є первинною обліковою документацією, яка встановлює обставини тривалості робочого часу працівника, тоді, як надана позивачем 26.06.2018 р. інформація про передання робочих змін не є доказом тривалості робочого часу, а отже доводи позивача про незаконність визнання судом наданих ним доказів неналежними, колегія суддів відхиляє, з наведених вище підстав.

Доводи позивача про фальсифікацію відповідачем бухгалтерської документації є надуманими, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, зокрема витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо порушення кримінальнального провадження відносно певних посадових осіб за службове підроблення, або вироком щодо певних посадових осіб які допустили підроблення офіційних документів, або внесли завідомо неправдиві відомості до офіційних документів.

Доводи апелянта про те, що Накази ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» «Про затвердження графіків роботи на відповідні роки за №79 від 29.10.2013; №78 від 27.10.2014; №63 від 27.10.2015 встановлюють сумарну річну тривалість робочого часу для всіх відділів підприємств, окрім служби безпеки, що ці накази, графікі змінності, правила внутрішнього трудового розпорядку не були погодженні профспілкою, що він не підписував документи, які б підтверджували його ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, графіками змінності, зазначеними наказами, колегія суддів відхиляє, з наведених вище підстав, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам, які перевірені судом апеляційної інстанції із зазначенням аркушів справи.

Перевіряючи доводи позивача в частині стягнення на його користь грошової суми в розмірі 176634, 30 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначена ОСОБА_1 сума в розумінні положень ч.1 ст.81, п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, є необґрунтованою, з чим повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, позивач за відпрацьований період часу у січні місяці 2013 року зазначив такі показники: робочі дні - 7, заробітна плата, яка виплачена - 499, 52 грн., плата за одну годину - 8,92 грн., нормативні години - 56 год., тоді, як згідно табеля обліку використання робочого часу в січні місяці 2013 року позивач відпрацював 11 робочих змін та 132 години. Згідно наказу про встановлення графіку роботи служби безпеки на 2013 рік, позивачу встановлений 12-ти годинний робочий день. А відповідно до відомостей розрахункового листа за січень 2013 року позивач отримав заробітну плату в розмірі 795,26 грн., тобто, зроблений позивачем розрахунок за січень 2013 року не відповідає дійсності, а вказані в ньому дані є недостовірними.

Це саме стосується й усіх інших розрахункових періодів.

Аналогічно, позивач за відпрацьований період часу у січні місяці 2015 року вказував такі показники: робочі дні - 14, заробітна плата, яка виплачена - 2 198, 56 грн., плата за одну годину - 14,56 грн., нормативні години - 151 год, натомість, згідно табеля обліку використання робочого часу в січні місяці 2015 року позивач відпрацював 16 робочих змін, а відпрацьованих годин - 192. Згідно наказу про встановлення графіку роботи служби безпеки на 2015 рік, позивачу встановлений 12-ти годинний робочий день. Відповідно до відомостей розрахункового листа за січень 2013 року позивач отримав заробітну плату в розмірі 1425,26 грн.

Окрім того, позивач за відпрацьований період часу у жовтні місяці 2016 року зазначив такі показники: робочі дні - 10, заробітна плата, яка виплачена - 2198, 97 грн., плата за одну годину - 13,83 грн., нормативні години - 159 год, тоді, як, згідно табеля обліку використання робочого часу в жовтні місяці 2016 року позивач відпрацював 15 робочих змін, а відпрацьованих годин - 180. Згідно наказу про встановлення графіку роботи служби безпеки на 2016 рік, позивачу встановлений 12-ти годинний робочий день. Відповідно до відомостей розрахункового листа за жовтень 2016 року року позивач отримав заробітну плату в розмірі 1922,84 грн.

Згідно наданих до суду розрахункових документів, виплата позивачу заробітної плати за період роботи 2013 - 2017 р.р. здійснювалась наступним чином:

№ п/пРозрахунковий період ( місяць)Кількість відпрацьованих годин у місяці *Фактично відпрацьований час (години)Нарахована заробітна плата, грнВиплачена заробітна плата, грн.
1січень 914,60795,26
2лютий 1 218,761 084,67
3березень 1 218,761 084,67
4квітень 1 233,681 096,90
5травень 1 534,921 343,74
6червень 1 314,011 162,73
7липень 1 233,681 096,90
8серпень 1 233,681 096,90
9вересень 248,421 108,98
10жовтень 1 233,681 096,90
11листопад 1 233,681 096,90
12грудень 1 275,361 131,06
13січень 1 251,041 116,45
14лютий 1 235,451 103,67
15березень 1 235,451 103,67
16квітень 1 337,121 186,98
17травень 1 362,701 207,94
18червень 1 322,441 174,96
19липень 1 372,381 215,87
20серпень 2 043,591 820,46
21вересень 42,84603,65
22жовтень 1 391,871 210,97
23листопад 1 443,021 252,11
24грудень 1 477,131 279,55
25січень 1 658,261 425,26
26лютий 1 494,531 208,49
27березень 1 835,341 588,32
28квітень 1 458,581 244,00
29травень 1 804,251 451,34
30червень 2 173,891 748,68
31липень 2 137,281 719,23
32серпень 1 681,501 443,95
33вересень 924,551 548,11
34жовтень 2 280,531 834,46
35листопад 2 169,691 745,29
36грудень 2 154,001 732,68
37січень 2 170,001 746,85
38лютий 2 170,001 746,85
39березень 2 314,671 863,31
40квітень 2 170,001 746,85
41травень 2 441,261 965,21
42червень 2 388,621 922,84
43липень 2 243,951 806,38
44серпень 2 243,951 806,38
45вересень 262,291 821,15
46жовтень 2 388,621 922,84
47листопад 2 243,951 806,38
48грудень 4 779,543 847,53
49січень 3 200,002 576,00
50лютий 3 200,002 576,00
51березень 2017174,4174,43 200,002 576,00
52квітень 3 200,002 576,00
53травень 3 200,001 860,80
54червень 3 262,312 159,91
55липень 2017168,2168,23 262,312 626,16
56серпень 2017175,471,83 126,052 516,47
57вересень 2017167,724,11 875,971 654,16
загалом: 111 224,1591 285,77

*Згідно затверджених наказом графіків робочого часу (т.1 а.с. 58-64, т. 2 а.с. 1-176, т. 3 а.с. 2-70).

З огляду на різницю у наданій позивачем інформації щодо розміру його заробітної плати та норму відпрацьованого часу за вказані вище місяці, з відомостями, зазначеними в розрахункових листах, наданих відповідачем, на, що звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів погоджується з висновком суду, що приведений позивачем розрахунок годинної тарифної ставки також є помилковим, оскільки він грунтується на недостовірних відомостях.

Згідно зі ст.61 КЗпП, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також на окремих виробництвах, у цехах, на дільницях, у відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержано встановленої для такої категорії працівників щоденної чи щотижневої тривалості робочого часу, допускається за погодженням із профспілковим комітетом підприємства, установи, організації запровадження робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Відповідно до підсумованого обліку робочого часу, робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі.

Так, згідно ст.67 КЗпП України, при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п'ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.

За змістом ст.69 КЗпП України, на підприємствах, в установах, організаціях, зупинення роботи яких неможливе з виробничо-технічних умов або через необхідність безперервного обслуговування населення, а також на вантажно-розвантажувальних роботах, пов'язаних з роботою транспорту, вихідні дні надаються в різні дні тижня почергово кожній групі працівників згідно з графіком змінності, що затверджується власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

Судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, яким суд дав вірну правову оцінку було встановлено, що вихідними днями для позивача ОСОБА_1 під час його роботи у ТОВ «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» до 2017 року були не субота та неділя, а різні дні тижня, визначені відповідно до графіків роботи, оскільки, на підприємстві було запроваджено підсумований облік робочого часу у зв`язку з безперервністю виробничого процесу.

Розрахунок заробітної плати саме за вихідні дні субота та неділя, наданий позивачем не відповідає вимогам ст.67, 69 КЗпП України та колективному договору підприємства.

За приписами ч.3 ст.71 КЗпП України, залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, однак, як встановлено судом позивач ОСОБА_1 жодного разу не залучався до роботи у вихідні дні, встановлені для нього згідно з графіками змінності, доказів протилежного, позивачем суду не надано. Слід звернути увагу, що під час судового розгляду позивач не просив суд витребувати такі накази у відповідача.

Доводи позивача про те, що йому не здійснювалась оплата за роботу у святкові дні в подвійному розмірі суперечить розрахунковим листам, згідно яким святкові дні, що включались до норми робочого часу позивача, завжди оплачувались з нарахуванням подвійної оплати відповідно до ст.107 КЗпП України (т.1, а.с. 163-189).

Судом були досліджені акти перевірок додержання товариством «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ» законодавства про працю, проведених територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області (т.3, а.с.117-158) і встановлено, що з боку відповідача не було порушень трудового законодавства в частині повної оплати праці працівників підприємства, в тому числі і оплати праці позивача у святкові та вихідні дні.

Окрім того, під час судового розгляду, судом першої інстанції була встановлена розбіжність між даними графіків роботи позивача і табелів обліку використання робочого часу та інформацією позивача про відпрацьовані ним робочі дні у розрахункових періодах.

Зокрема, позивач вказував, що він працював у вихідний день 01.01.2013 р., однак, згідно табеля обліку використання робочого часу та графіку змінності, 01.01.2013 р. взагалі не був його робочим днем, те ж стосується й 16.02.2013 р. і т.д. (т. 3 а.с. 2-70), що вказує на те, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами свою зайнятість саме у вказані ним робочі дні.

Отже, колегія суддів вважає, що під час розгляду цієї цивільної справи, суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини, що мають значення для справи та правильно визнав, що в судовому засіданні позивачем не доведені належними та допустимими доказами його позовні вимоги тоді, як наданими стороною відповідача доказами його позовні вимоги повністю спростовуються, тому суд апеляційної інстанції вважає доводи позивача необґрунтованими, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.КривогоРогу від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: