Дата документу 24.04.2019 Справа № 2-4095/11
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 2-4095/11 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
№ провадження 22-ц/807/10/19 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року у складі судді Кулик В.Б. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.02.2007 року між банком та відповідачем був укладений договір № ZPJ0AU19010050, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10 763,15 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми даного кредиту, на строк до 11.02.2012 року включно.

Відповідач своєчасно та належним чином не виконує умови кредитного договору в результаті чого, станом на 13.09.2011 року утворилась заборгованість в розмірі 6470,21 доларів США, яка складається з: 5520,89 доларів США - заборгованість за кредитом, 660,71 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 123,90 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 164,71 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, а також штрафи відповідно до договору.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 6470,21 доларів США та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 51 582 грн. 46 коп., а також судових витрат задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 520 доларів 89 центів США - заборгованості по несплаченому кредиту, 660 доларів 71 цент США - заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом, 123 долари 90 центів США - заборгованості по несплаченій комісії за користування кредитом, 164 долари 71 цент США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором та штрафу, а разом 6 470 доларів 21 цент США заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AU19010050 від 12.02.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 515 грн. 82 коп. витрат по сплаті позивачем судового збору і 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2017 року заочне рішення від 27 січня 2012 року у цивільній справі № 2-4095/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Литвиненко О.Л. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник зазначив, що судом першої інстанції не були враховані при винесені рішення пояснення представника позивача з приводу розрахунку заборгованості, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ZPJ0AU19010050, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 763 доларів США 15 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми даного кредиту, на строк до 11.02.2012 року включно.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2010 року, яке набрало чинності 25.06.2010 року, в цивільній справі № 2-1196/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. Розірвано кредитний договір № ZPJ0AU19010050 від 12.02.2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 130 грн. 47 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовій збір у розмірі 281 грн. 31 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривен. Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 90 грн.

Відповідно до ст. ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).

Згідно зі ст. 223 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), набрання рішенням суду законної сили породжує правові наслідки: вирішується спір між сторонами; рішення суду стає загальнообов'язковим; рішення суду може бути виконане примусово; рішення суду є незмінним та остаточним. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

В силу ч. 1 ст. 18 ЦПК України (в чинній редакції), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Звертаючись до суду із вказаним позовом 26.09.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав в якості доказів розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 13.09.2011 року (а.с.4,5). У вказаному розрахунку банк зазначає період за який нараховувалась заборгованість по кредиту з 12.02.2007 року по 13.09.2011 року включно, при цьому в розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданому суду позивачем відсутня інформація про надходження коштів, отриманих від реалізації позивачем 01.07.2008 року заставного автомобіля ЗАЗ DaewooТІ3110, 2006 року випуску, легковий седан, НОМЕР_1, номер кузова (шасі) НОМЕР_2.

Стаття 61 Конституції передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За своєю правовою природою та правовими підставами, стягнення з боржника суми боргу, процентів, неустойки через рішення суду є заходами застосування юридичної відповідальності за порушення кредитних зобов'язань.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач вже поніс юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору, де рішенням суду задоволено вимоги банку, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, зазначений кредитний договір було розірвано у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо фактичного вирішення спірних правовідносин, які виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 у судовому порядку в 2010 році, із застосуванням умов означеного кредитного договору. Відповідач не може двічі нести відповідальність за одні і ті ж дії.

Посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» на те, що судом при вирішенні спору не були враховані додаткові пояснення та наданий розрахунок заборгованості є неспроможними. Долучені до матеріалів справи пояснення та розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.140,141) не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки містять самі по собі суперечливу інформацію.

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки договір кредитування було розірвано рішенням суду, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, то після 25 червня 2010 року позивач не міг нараховувати такі відсотки.

Після закінчення строку кредитування (25 червня 2010 року) право кредитора нараховувати будь-які платежі за кредитним договором припиняється.

Незгода представника позивача із рішенням суду першої інстанції не дає підстави вважати, що суд неправильно застосував норми права та прийшов до помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 травня 2019 року.

Головуючий: І.А Воробйова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко