ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2922/19 Справа № 215/2965/18 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/2965/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 від імені та в інтересах яких діє представник адвокат ОСОБА_4, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. о 10 годині 43 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року задоволено позовну заяву ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19.05.2018 року та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» заборгованість в сумі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 року складає 889985,72 грн., а також судовий збір в сумі 13349,79 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 року замінено стягувача з ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» на ОСОБА_1.

31.08.2017 року Криворізьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн.

Також, постановою державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області накладено арешт на належні ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, домоволодіння №25 по вул. Арсентьєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та 1/3 частку нежитлового приміщення №18 по вул. А. Головка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

12.10.2017 року Криворізьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ухвалено постанову про передачу зазначеного виконавчого провадження до Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області.

В подальшому Тернівським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області проводились заходи примусового стягнення боргу з ОСОБА_3 шляхом примусової реалізації належного їй майна. Однак, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» заборгованість за кредитним договором від 19.05.2008 року в розмірі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 22.02.2016 року складає 889985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13349,79 грн.

У звязку з цим, 05.06.2018 року Тернівським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області було ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою припинено чинність арештів майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

13.06.2018 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_1 було видано виконавчий лист на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору, але як виявилось, 08.06.2018 року між відповідачами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, згідно якого, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/3 частку нежитлового приміщення №18 по вул. А. Головка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Таким чином, позивач вважає, що вищезазначений договір дарування є фіктивний та укладений з метою уникнути відповідачем ОСОБА_3 примусового виконання рішення суду шляхом реалізації належного їй майна.

Послаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування 1/3 частки нежитлового приміщення №18 в будинку №40 по вул. Адмірала Головка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 08.06.2018 року; третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/3 частки нежитлового приміщення від 08 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 08 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №999, по якому ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар 1/3 частку нежитлового приміщення №18, загальною площею 204 кв.м., в будинку №40 по вул. Адмірала Головка в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 352 грн. 40 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені та в інтересах яких діє представник адвокат ОСОБА_4, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд позбавив родину Ігнатюк та ОСОБА_7 єдиного засобу до існування, відібравши у єдиного працездатного годувальника сімї спільний сімейний бізнес. Так, зазначають, що ОСОБА_2 є інвалідом та на його утриманні перебувають дружина і дві неповнолітні доньки, ОСОБА_3 тяжко хворіла і перебуває на стаціонарному лікуванні після операції, у звязку з чим й було здійснено оспорюваний договір дарування.

При цьому, зазначають, що співвласником спірного магазину є рідна тітка ОСОБА_2 ОСОБА_7, яка за сімейним станом є вдовою і єдиним джерелом для існування для неї являється саме магазин.

Вважають, що оскільки бізнес є сімейним та одна третя частина не виділена у натурі, суд не мав права приймати судове рішення про права, свободи та інтереси осіб, які не брали участь у справі, натомість суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є співвласниками магазину та судовим рішенням фактично допущено до сімейного бізнесу сторонню людину.

Також, апелянти наголошують й на тому, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки рішенням суду від 15.05.2018 року заборгованість стягнуто на користь зовсім іншої особи, ОСОБА_3 в свою чергу не була обізнана про наявність судових спорів та договір укладено не з метою уникнення відповідальності по сплаті боргів, він є реальним та виконаний сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_9 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9» заборгованість в сумі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 року складає 889985,72 грн., а також судовий збір в сумі 13349,79 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 року замінено стягувача з ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9» на ОСОБА_1 (а.с.4).

На підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року, постановами державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 31.08.2017 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на належне ОСОБА_3 майно (а.с.5, 6).

Постановою державного виконавця Криворізьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 12.10.2017 року зазначене виконавче провадження передано до Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.7).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9» заборгованості за кредитним договором від 19.05.2008 року в розмірі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 22.02.2016 року складає 889985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13349,79 грн. (а.с.9-11).

Постановою державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05.06.2018 року було закінчено виконавче провадження, припинено чинність арештів майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.8).

Згідно договору дарування 1/3 частки нежитлового приміщення від 08.06.2018 року, відповідач ОСОБА_3 подарувала відповідачу ОСОБА_2 1/3 частку нежитлового приміщення №18 по вул. А. Головка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.64-66).

13.06.2018 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_1 було видано виконавчий лист на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року, про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 19.05.2008 року в розмірі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 22.02.2016 року складає 889985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13349,79 грн. (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, виходив з того, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_3 була обізнана про судове рішення про стягнення з неї суми боргу, а отже могла передбачати негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. При цьому, судом було враховано те, що спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, даний договір не був спрямований на настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочинам, та дії сторін свідчать про фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від можливої реалізації в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 2 статті 719 ЦК України обумовлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3, відчужуючи належну їй на праві власності частину нежитлового приміщення №18 в будинку №40 по вул. Адмірала Головка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, була цілком обізнана щодо наявності судового рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки рішенням суду від 15.05.2018 року заборгованість стягнуто на користь зовсім іншої особи, колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9» заборгованість в сумі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 року складає 889985,72 грн., а також судовий збір в сумі 13349,79 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 року замінено стягувача з ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9» на ОСОБА_1 (а.с.4).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9» заборгованості за кредитним договором від 19.05.2008 року в розмірі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 22.02.2016 року складає 889985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13349,79 грн. (а.с.9-11).

При цьому, підставою для скасування заочного рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року було виключно порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_3 про час там місце розгляду справи.

Таким чином, ОСОБА_3, яка згідно матеріалів справи користується професійною правничою допомогою, яку їй надає адвокат ОСОБА_4, беззаперечно була обізнана про подальший хід виконання судового рішення та не могла не усвідомлювати можливість звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, в тому числі й у рахунок погашення боргу саме на користь ОСОБА_1

Колегія суддів також погоджується з оцінкою суду, наданої письмовій хронології подій при виконанні кредитних зобовязань ОСОБА_3, яка виконана адвокатом ОСОБА_4 (а.с. 112-113), з якої чітко слідує, постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_3І заборгованості, вона отримала 05.06.2018 року та цього ж дня звернулась до Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області за зняттям арешту (а.с.113), а вже 08.06.2018 року був укладений спірний договір дарування, що свідчить про намір відповідача ОСОБА_3 якнайшвидше здійснити відчуження належного їй нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не була обізнана про наявність судових спорів є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, згідно яких, зокрема, заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року було оскаржено саме відповідачем ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діяла представник адвокат ОСОБА_4, а із статей 38,44 ЦПК України випливає, що представляючи інтереси особи, представник не вчиняє будь-які дії в своїх інтересах, та відповідно, жодні рішення суду не стосуються його особистих прав та обов'язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір укладено не з метою уникнення відповідальності по сплаті боргів, він є реальним та виконаний сторонами, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, згідно наданих доказів обдарований відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець ще 21.04.2003 року, місцем його господарської діяльності була визначена вул. А.Головка, 40-18 в м.Кривому Розі (адреса обєкта дарування) ще з 31.05.2012 року, трудові договори ФОП ОСОБА_2 з працівникам також укладені в 2010 році (а.с.67-72), у звязку з чим не можна вважати, що останній набув права користування спірним нежитловим приміщенням саме на виконання оспорюваного договору дарування.

Доводи апеляційної скарги про те, що бізнес є сімейним та одна третя частина нежитлового приміщення не виділена у натурі, а тому суд не мав права приймати судове рішення про права, свободи та інтереси осіб, які не брали участь у справі - співвласників нежитлового приміщення ОСОБА_7 та ОСОБА_8, колегією суддів відхиляються, оскільки, згідно матеріалів справи, приміщення №18 по вул. А. Головко в м. Кривому Розі Дніпропетровської області належить зазначеним особам на праві спільної часткової власності, і вирішення спору про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини цього приміщення, яка належала на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_3, не потребує залучення до участі у справі інших співвласників, які не були стороною оспорюваного договору.

Доводи адвоката ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції не мав права розглядати даний спір в спрощеному позовному провадженні, колегією суддів не приймаються, як такі, що не ґрунтуються на нормах ЦПК України.

Так, згідно статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, а саме справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, обєднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як слідує з матеріалів справи, предмет позовних вимог ОСОБА_1 не входить до виключного переліку категорій цивільних справ, які у жодному випадку не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, у звязку з чим колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, у порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити й на тому, що апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені та в інтересах яких діє представник адвокат ОСОБА_4, не містить жодних доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 134-135), а доповнення доводів апеляційної скарги усно під час судового засіданні в суді апеляційної інстанції не передбачено Главою 1 Розділу V ЦПК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 від імені та в інтересах яких діє представник адвокат ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: