БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/152/19
Справа № 356/122/19
Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернулось акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовну заяву обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.05.2012 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. У зв'язку із порушеннями відповідачем зобов'язань за договором станом на 24.01.2019 року виникла прострочена заборгованість у сумі 47 606,79 грн., з яких 11 387,58 грн. тіло кредиту; 18 550,89 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 14 925,14 грн. нараховано пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 243,18 грн. штраф (процентна складова). В добровільному порядку відповідач заборгованість не сплачує, тому позивач просить стягнути суму заборгованості у вказаному розмірі та судові витрати з відповідача на свою користь.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано клопотання, в якому останній вказував, що предметом позову є стягнення заборгованості, розмір якої не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відтак, посилаючись на ч. 6 ст. 19 ЦПК України, вважає вказану справу малозначною та просить суд розглянути позов у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.33).

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 20.03.2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Позивач в судове засідання не зявився, разом з позовною заявою подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності їхнього представника, вказував, що на позовних вимогах наполягають та не заперечують щодо заочного розгляду справи (а.с.34).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням, повістки надсилались за місцем реєстрації відповідача, яке співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві (а.с.44).

Заяв від відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не зявився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив.

Суд, дослідивши і оцінивши матеріали справи у сукупності, докази по справі, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2012 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання кредитних послуг підписав анкету-заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", а також "Тарифами Банку" складає між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», Договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит (а.с.8).

Як встановлено, позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором № б/н від 18.05.2012 року станом на 31.05.2015 року та 24.01.2019 року (а.с.5-7).

Однак відповідач порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором, не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 24.01.2019 року виникла прострочена заборгованість у сумі 47 606,79 грн., з яких 11 387,58 грн. тіло кредиту; 18 550,89 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 14 925,14 грн. нараховано пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 243,18 грн. штраф (процентна складова).

Як встановлено, відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає.

За приписами ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплату винагороди банку.

За правилами, встановленими п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються.

В частині 2 статті 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, за правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Так, як встановлено в пункті 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За таких обставин, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов'язань за договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція Верховного Суду неодноразово висловлювалась в постановах від 25.07.2018 року у справі № 2-2171/11, від 05.09.2018 року у справі № 755/11168/14-ц, від 03.10.2018 року у справі № 366/1358/16-ц, від 17.10.2018 року у справі № 753/18485/16-ц, від 19.11.2018 року у справі № 202/7984/14-ц, від 12.12.2018 року у справі № 199/3340/15-ц, а також Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, від 29.06.2016 року у справі № 6-272цс16.

Виходячи з аналізу змісту п.п. 2.1.1.12.6.1 та 2.1.1.7.6 кредитного договору від 18.05.2012 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, судом встановлено, що умовами вказаного договору передбачена сплата позичальником одночасно і пені, і штрафу за одне й теж правопорушення - прострочення погашення тіла кредиту і процентів за користування кредитом.

Крім того, суд враховує, що частина 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства визнає справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині 1 статті 10 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем до відповідача застосована цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті платежів, передбачених договором, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст. 61 Конституції України, а тому вимоги позивача про стягнення штрафу не підлягають задоволенню.

З урахуванням вказаного, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 скористався наданим банком кредитом, проте ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором № б/н від 18.05.2012 року, відтак, станом на 24.01.2019 року неналежне виконання ним взятих на себе зобовязань призвело до виникнення заборгованості в сумі 44 863,61 грн., з яких 11 387,58 грн. тіло кредиту; 18 550,89 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 14 925,14 грн. нараховано пені.

Доказів зворотного суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

Відтак, позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1 810,31 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 627, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-5, 11-13, 19, 76-81, 89, 128, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-280, 352, 354-355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄРДПОУ 14360570, р/р 3111, МФО 305299), місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість у сумі 44 863 (сорок чотири тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 61 копійку.

В решті відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄРДПОУ 14360570, р/р 3111, МФО 305299), місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати в сумі 1 810,31 (одна тисяча вісімсот десять) гривень 31 копійка.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик