24.04.2019 Справа № 337/853/1
Провадження № 4-c/337/28/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_2, про скасування постанови державного виконавця Хортицького відділу Державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про накладання штрафу в рамках виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_3,

в с т а н о в и в :

12.03.2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_4, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_2, про оскарження постанови державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 про накладання штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 29 877 грн. 99 коп. В обґрунтування скарги вказано, що в провадженні державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 перебуває виконавче провадження ВП №49623491 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/337/2239/2015, який виданий 08.12.2015 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21.09.2015 року.

14.02.2019 року ОСОБА_1 дізнався та ознайомився з постановою державного виконавця від 20.09.2018 року про накладення на нього штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 29877 грн. 99 коп.

Постанову державного виконавця заявник вважає протиправною, такою, що зумовлена грубим порушенням законодавства, зокрема, ст.58 Конституції України, оскільки розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який здійснив державний виконавець, включає нарахування, проведені до вступу в дію ч. 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі якої винесена постанова.

Також зазначає, що 21.02.2019 року заявник подав до суду скаргу на такі дії державного виконавця, але 04.03.2019 року був вимушений звернутися з заявою про залишення скарги без розгляду. Тому вважає, що строк оскарження постанови державного виконавця пропущено ним з поважних причин, тому просить суд скасувати постанову державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 про накладання штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 29 877 грн. 99 коп. та скасувати розрахунок державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 від 05.03.2019 року про нарахування виконавчого збору.

В судове засідання заявник ОСОБА_8 та представник заявника адвокат ОСОБА_2 не прибули по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, поштове відправлення на імя заявника повернуто до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата.

Відповідно до п.8, пп.4 ст. 128 ЦПК України, днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не повідомив суду іншої адреси місця проживання, повістку з викликом до суду отримав особисто 08.04.2019 року, причину неявки суду не повідомив.

Адвокат ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Державний виконавець Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

У звязку із вказаним вище, відповідно до ст.. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності зазначених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

20.09.2018 року державний виконавець Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 в межах ВП №49623491 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/337/2239/2015, який виданий 08.12.2015 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21.09.2015 року, винесла постанову про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 29877 грн. 99 коп., що становить 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

06.03.2019 року ОСОБА_1, через представника адвоката ОСОБА_2, направив до суду поштовим звязком дану скаргу на дії державного виконавця з приводу винесення постанови про накладання штрафу, яка отримана та зареєстрована судом 12.03.2019 року.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно до вимог ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Строк, визначений в ст. 449 ЦПК України, є процесуальним строком, порядок обчислення, перебігу якого визначається ст.122-127 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з розясненнями Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (п.16 постанови №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах») при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх зясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Як правило, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Зясувавши обставини даної справи та проаналізувавши вимоги діючого законодавства, суд вважає, що в даному випадку заявник пропустив 10-денний строк звернення до суду з даною скаргою в частині скасування постанови про накладання штрафу без поважних причин.

Так, суд виходить з того, що перебіг встановленого законом 10-денного строку оскарження постанови державного виконавця про накладання штрафу, повинен визначатися за нормами ст. 449 ЦПК України, а саме з моменту, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення своїх прав.

Так, суд враховує, що про постанову державного виконавця від 20.09.2018 року про накладання на ОСОБА_1 штрафу, заявник дізнався 14.02.2019 року, коли ознайомився з її текстом під час явки до державного виконавця. Вказана обставина вказується самим заявником та доводиться наявністю у нього копії вказаної постанови, яка долучена ним до скарги.

Отже, враховуючи вищевказане, суд вважає, що про порушення своїх прав в результаті винесення 20.09.2018 року державним виконавцем постанови про накладання штрафу, ОСОБА_1 достовірно дізнався 14.02.2019 року, і саме з цього моменту і повинен обчислюватись 10-денний строк звернення із скаргою.

06.03.2019 року звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заявник клопотання про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця не подав. В скарзі зазначено, що ОСОБА_1 в 10-денний строк 21.02.2019 року звернувся з відповідною скаргою на дії державного виконавця до суду, але згодом 04.03.2019 року подав до суду заяву про залишення скарги без розгляду, що є поважною причиною пропуску строку для звернення до суду з даною скаргою.

Суд не погоджується з такими доводами, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання заявника щодо поважності пропуску строку звернення до суду із даною скаргою через те, що попередня аналогічна його скарга була залишена судом без розгляду за його заявою, є необґрунтованими.

В даному випадку перебіг строку оскарження постанови державного виконавця розпочався з 15.02.2019 року, а саме з наступного дня, коли заявник дізнався та отримав копію постанови державного виконавця, та закінчився 25.02.2019 року.

Отже, суд прийшов висновку про те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду зі скаргою в частині скасування постанови про накладання штрафу, клопотання про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин не подав, що є підставою для залишення скарги без розгляду.

Крім того, суд враховує, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини у справі «МПП "Голуб" проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_9 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Дії однієї сторони не повинні порушувати права іншої сторони.

У рішенні від 03 квітня 2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_9 проти Іспанії» зазначав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В справах «Цихановський проти України» (рішення від 6 вересня 2007 року, заява № 3572/03) та «Коновалов проти України» (рішення від 18 жовтня 2007, заява № 13242/02) Європейський суд з прав людини наголошував, що на національні суди покладено обов'язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні.

Як вже зазначалось судом, заявник та його представник в судове засідання не прибули, поштове відправлення на імя заявника повернуто до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата. Іншої адреси заявник суду не повідомив.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку щодо втрати заявником зацікавленості у вирішенні ініційованого ним питання по суті в частині скасування розрахунку державного виконавця про нарахування виконавчого збору, та за відсутності будь-яких заяв чи клопотань, вважає необхіднім скаргe в цій частині також залишити без розгляду.

Керуючись Законом України про виконавче провадження, ст.76-82 , 89 , 122-124 , 126 , 127 , 259-261 , 447-449 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_2, про скасування постанови державного виконавця Хортицького відділу Державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про накладання штрафу в рамках виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_3, залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.Є.Гнатик