Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 354/97/18

провадження № 61-1105св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Комунальний заклад «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2018 року у складі головуючого-судді Іванова А. П. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 листопада 2018 рокуу складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Максюти І. О., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу (далі - КЗ) «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 березня 1981 року вона перебувала у трудових відносинах з КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на посадах лаборанта, дієтсестри та медичної сестри фтизіопульмонологічного відділення. 29 грудня 2017 року згідно наказу адміністрації відповідача № 53-к від 21 грудня 2017 року її було звільнено з посади медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення у зв'язку із скороченням штату, відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України.

Зазначала, що при її звільненні з роботи відповідачем порушено вимоги статей 2-1, 40, 42, 49-2 КЗпП України, а саме не врахована її кваліфікація і продуктивність праці, не врахований її тривалий, більше 36 років, безперервний стаж роботи на підприємстві, не враховано те, що на даний час вона перебуває на пільговій пенсії і пенсійного віку не досягла, її не попереджено про звільнення під розписку за два місяці до звільнення, повідомлення про звільнення їй не вручено, копія наказу про зміни в організації роботи і праці їй не видано, з наявними вакансіями не ознайомлено, іншої роботи не запропоновано, не враховано її переважне право на залишення на роботі, допущена дискримінація у сфері праці в залежності від віку.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просила суд поновити її на роботі на посаді медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення з 30 грудня 2017 року, стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2017 року до поновлення її на роботі та стягнути на її користь судові витрати на оплату послуг, наданих адвокатом в сумі 15100,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Яремчанського міського суду від 02 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, звільнення позивача з посади медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення згідно наказу №53-к від 21 грудня 2017 року відповідає вимогам трудового законодавства і підстави для поновлення її на роботі відсутні. Оскільки вимоги позивачки про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2017 року є похідними від вимог про поновлення її на роботі на посаді медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», то у їх задоволенні суд також відмовив.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 листопада 2018 рокурішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції належним чином визначив фактичні та правові підстави позову, внаслідок чого вірно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно протоколу зборів трудового колективу КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» від 27 жовтня 2017 року було прийнято рішення про затвердження переліку працівників, які підлягають звільненню, однак самого переліку працівників, які підлягають звільненню до вищезазначеного протоколу не долучено. Також, в цьому протоколі зазначено про те, що першими скорочуються ті, хто прийняті останні на роботу і працівники пенсійного віку, що є порушенням вимог статей 42 КЗпП України, які забороняють будь-яку дискримінацію у сфері праці залежно від віку та визначають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Крім того, її не було попереджено персонально, за два місяці про звільнення. Також, загальний стаж її роботи в КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» становить 36 років й в неї більш висока кваліфікація, ніж у інших працівників, що підтверджується посвідченнями про проходження атестації в атестаційній комісії при Івано-Франківській обласній клінічній лікарні, відповідно яких їй присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю сестринська справа. Крім того, судами не враховано й те, що згідно Закону України «Про зайнятість населення» особи, яким до настання права на пенсію за віком залишилось 10 і менше років користуються додатковими гарантіями у сприянні працевлаштування.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що з 15 березня 1981 року ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», на посадах лаборанта, дієтсестри, а з 01 липня 2010 року на посаді медичної сестри палатної.

Згідно наказу Департаменту охорони здоров'я №315 від 10 жовтня 2017 року «Про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» прийнято рішення скоротити чисельність працівників з 288 штатних одиниць до 234,75 одиниць (т. 1 а.с. 14).

Згідно протоколу зборів трудового колективу КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» від 27 жовтня 2017 року, питання зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників обговорювалось на загальних зборах працівників санаторію, на якому була присутня ОСОБА_4 і було прийнято рішення про затвердження переліку працівників, які підлягають звільненню (т. 1 а.с.17-19).

Відповідно до наказу № 101-о від 28 жовтня 2017 року, виданого на виконання наказу Департаменту охорони здоров'я обласної державної адміністарції №315 від 10 жовтня 2017 року фтизіопульмонологічне реабілітаційне відділення на 25 ліжок та фтизіопульмонологічне відділення на 35 ліжок ліквідовані. Прийнято рішення про утворення фтизіопульмонологічного відділення на 50 ліжок та повідомлено про скорочення працівників згідно списку додатку №1 до наказу №101-о (т. 1 а.с.56).

Згідно додатку №1 до вищезазначеного наказу № 101-о, ОСОБА_4 ознайомлена під підпис з наказом «Про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників санаторію» (т. 1 а.с. 15-16).

Відповідно до наказу № 53-к від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_4 як медичну сестру палатну фтизіопульмонологічного відділення звільнено з роботи згідно пункту першого статті 40 КЗпП України (т. 1 а.с.20).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Підставою розірвання трудового договору є скорочення штату або чисельності працівників. Власник вправі самостійно визначати чисельність і штатний розпис. Тому наказ Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської обласної державної адміністрації про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» відповідає вимогам закону, згідно яких власник може самостійно визначати штат і чисельність працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

За змістом частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Згідно посвідчень №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 ОСОБА_4 проходила атестацію в атестаційній комісії при Івано-Франківській обласній клінічній лікарні та їй присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю сестринська справа (т. 1 а.с.13).

Згідно свідоцтва № 1990-92 до диплому № НОМЕР_1 спеціальність позивачки - «дієтотерапія», «медична сестра по лікувальному харчуванню» (т. 1 а.с.138).

Відповідно записів у трудовій книжці ОСОБА_4 працювала сестрою медичною з дієтичного харчування та згідно наказу № 32-к від 29 червня 2010 року переведена на посаду медичної сестри палатної (т. 1 а.с.12).

Згідно штатного розпису КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на 2017 рік у фтизіопульмонологічному відділенні рахувалось 4,75 посад сестри медичної палатної вищої категорії та у фтизіопульмонологічному реабілітаційному відділенні 4,0 посад сестри медичної палатної (т. 1 а.с. 106-113).

За штатним розписом КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на 2018 рік, фтизіопульмонологічне відділення та фтизіопульмонологічне реабілітаційне відділення об'єднані та є в наявності 5,0 посад сестри медичної палатної вищої категорії (т. 1 а.с. 114-122).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 з посади медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення згідно наказу №53-к від 21 грудня 2017 року відповідає вимогам трудового законодавства й підстави для поновлення її на роботі відсутні. Вимоги позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому у задоволенні цих вимог суд також правомірно відмовив.

Доводи касаційної скарги про те, що її незаконно не ознайомили з наявними вакансіями та не запропонували іншу роботу є безпідставними, оскільки згідно штатного розпису у КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на 2018 рік вакантні посади були відсутні. Згідно частини третьої статті 49-2 КЗпП України при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю та вільних посад, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що тривалий безперервний стаж роботи в КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» є підставою для поновлення на роботі, оскільки судами встановлено, що за наявності 5,0 посад сестри медичної палатної вищої категорії фтизіопульмонологічного відділення КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації залишені на роботі працівники сімейні, які мають на утриманні двох і більше утриманців та особи, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком (т. 1 а.с.213, 222-254, т.2 а.с.21-48).

Доводи касаційної скарги про те, що її не було за два місяці персонально повідомлено про звільнення з роботи є безпідставними, оскільки позивач ознайомилась під підпис з наказом «Про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників санаторію», що підтверджується додатком №1 до наказу №101-о від 28 жовтня 2018 року (т. 1 а.с.15).

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними викладеним в апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 та залишення без змін рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2018 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик