Справа № 466/1555/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря Шаповалової Ю.О.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи адвоката ОСОБА_4

справа №466/1555/19, 2-о/466/47/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

установив:

заявник ОСОБА_1 звернулася до суду 28.02.2019 із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею за адресою: м. Львів, смт. Брюховичі, вул. Львівська,23а/35 строком на шість місяців.

Обгрунтовуючи заяву ОСОБА_1 покликається на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львові від 10 липня 2018року.

Після розірвання шлюбу, вона разом з їх сином ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, надалі продовжили проживати в одній квартирі з ОСОБА_3 за адресою: м. Львів, смт. Брюховичі, вул. Львівська,23а/35, оскільки ця квартира є їх спільною сумісною власністю.

Як зазначила заявниця, вона потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_3, неодноразово просила його зареєструвати її та їх сина за місцем спільного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2, однак відповідач влаштовував сварки та скандали, змінював в квартирі замки.

Крім того, ОСОБА_3 вчиняв відносно неї психологічне насильство, яке полягало у нецензурній лайці в її сторону, приниження її честь і гідність, за що притягався до адміністративної відповідальності.

У звязку з тим, що притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не було достатнім заходом щодо запобігання застосування до неї з боку відповідача насильства, вона вважає, що існують ризики продовження вчинення відносно неї насильства, тому змушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги викладені в заяві, надавши пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису, просили заяву задовольнити.

У судовому засідання зацікавлена особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 вимоги викладені в заяві не визнали, надавши пояснення, аналогічні до викладені у відзиві на заяву про видачу обмежувального припису (а.с.34-36), який долучений до матеріалів справи та просили відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 29 серпня 2008року по 10 липня 2018року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 10.07.2018року (а.с.10-11).

З пояснень заявника та заінтересованої особи, вбачається, що вони проживають в одній квартирі за адресою: м. Львів, смт. Брюховичі, вул. Львівська,23а/35. Разом з ними проживає син ОСОБА_5,03.06.2014року народження.

Власником квартири АДРЕСА_1,смт.Брюховичі є ОСОБА_3, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.37).

Заявник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, загальна площа житла 120.00 кв.м.,будинок приватний.(а.с.38)

З показів заявника в судовому засіданні вбачається, що вона потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_3, яке виражається у словесних перепалках між ними щодо спірного майна, виховання дитини. Як зазначила заявниця після постановлення рішення Шевченківським районним судом м.Львова 27.12.2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 вона бачить рідко, тільки у вихідні дні, і то вважає за доцільне не конфліктувати з ним.

ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що заявниця заходить до нього в кімнату в нічний час та провокує на конфлікти, вимагає поділити житло та переписати на дитину частину квартири. ОСОБА_2, заявниця виражається в його сторону нецензурною лайкою, розпускає руки, шарпає його, про що він надав суду аудізаписи.

За результатами звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів, з ОСОБА_3 неодноразово було проведено працівниками поліції бесіду профілактичного характеру про недопустимість в майбутньому з його сторони вчинення насильства в сімї в період з липня 2018р. по вересень 2018 р. (а.с.15, 16, 17) та останній притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правпорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження у справі було закрито ,з оголошенням усного зауваження ОСОБА_3 ( постанова судді Шевченківського районного суду м. Львова Білінської Г.Б. від 27.12.2018,яка залишена без змін постановою Львівського апеляціного суду суддею Гончарук Л.Я. від 19.02.2019) (а.с.12-14).

До основних засад запобігання та протидії домашньому насильству належить гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини ( п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників (ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно п.6 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Положенням ст.26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

На підставі наведених приписів закону та даючи оцінку зібраним у справі доказами, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ОСОБА_3 є кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків у зв'язку з відмовою у видачі обмежувального припису для заявниці, відсутні.

У судовому засіданні не доведено факти домашнього насильства у вигляді психологічного або фізичного насильства з боку ОСОБА_3 у відношенні до заявника на даний час, оскільки листи Шевченківського ВП ГУПН у Львівській області про проведення з ОСОБА_3 бесіди профілактичного характеру датовані липнем, серпнем та вереснем 2018 року, а постанова Шевченківського районного суду м. Львова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальність за ч.1 ст.173-2 КпАП України - 27 груднем 2018року.(а.с.12-17).

Щодо долученого заявником акту оцінки потреб сім»ї та актом з»ясування обставин вчинення насильства в сім»ї або реальної загрози його вчинення від 31.01.2019, які складені членами комісїі Львівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, то вони підтверджують обставини щодо наявності «конфлікту між подружжям ОСОБА_3 через ревнощі ОСОБА_3 до дружини і розподілу житла» (а.с.18-22).

Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких у відповідності до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України,суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, заявником не надано.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено розділом IV глави 13 ЦПК України.

У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини, а також надані заявником для підтвердження заяви докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для застосування відносно ОСОБА_3 обмежувального припису. Натомість судом встановлено наявність між заявником та заінтересованою особою спору про жиле приміщення, що не може розцінюватись як насильство в сім»ї.

Дані обставини не заперечили в судовому засіданні сторони та підтверджені письмовими доказами щодо знаходження в Шевченківському районному суді м. Львова позовів сторін, один із яких-позов про поділ майна подружжя, зокрема, квартири АДРЕСА_2.(а.с.39-42).

Відтак, беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця до суду не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці та малолітньої дитини у зв»язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає.

Керуючись ст.ст.12,13,76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 263-265, 268, 350-1-350-6 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_6