Справа №: 398/589/19
провадження №: 2/398/845/19
"02" травня 2019 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області вскладі головуючого судді Коліуш Г.В., з участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Автоштамп» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходу та відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
Позивач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.
Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача ТОВ «Завод «Автоштамп» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав.
Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Завод «Автоштамп» та 20.11.2018 р. була звільнена з посади контрольного майстра відділу технічного контролю за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.
Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч.1 ст.177 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 21.11.2018 року по 02.05.2019 року.
Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з такого.
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Нарахована відповідачем заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складає 7196,12 грн. (3751,63 грн. (заробітна плата за вересень 2018 року) + 3444,49 грн. (заробітна плата за жовтень 2018 року). Кількість робочих днів складає 42 дні (20 робочих днів в вересні 2018 року + 22 робочих дня в жовтні 2018 року). Отже, враховуючи приписи Порядку №100, середньоденний заробіток позивача становить 171,34 грн. (7196,12 грн. : 42 робочих дня).
Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати суд зазначає таке.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
В позовні заяві позивачем наданий розрахунок компенсації, однак суд не погоджується з ним, оскільки він не відповідає вимогам
Відповідно до пункту третього Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 компенсації підлягає, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до п.3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року №1427 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін.
За повідомленням Держкомстату України індекс інфляції в липні 2018 року становила 99,3%, в лютому 2019 року індекс інфляції становить 100,5%. Коефіцієнт приросту споживчих цін становить 0,012 ((100,5:99,3)-1). Таким чином сума компенсації становить 28,25 грн (сума заборгованості за липень 2354,33 грн х 0,012).
Індекс інфляції за серпень 2018 року становить 100,0%, в лютому 2019 року 100,5%. Коефіцієнт приросту споживчих цін становить 0,005 ((100,5:100,00)-1). Таким чином сума компенсації становить 22,17 грн (сума заборгованості за серпень 4433,62 х 0,005).
Індекс інфляції за вересень 2018 року становить 101,9%, в лютому 2019 100,5%. Коефіцієнт приросту споживчих цін становить 0,013 ((100,5:101,9)-1). Таким чином сума компенсації становить 48,77 грн (сума заборгованості за вересень 3751,63грн х 0,013).
Індекс інфляції за жовтень 2018 року становить 101,7%, в лютому 2019 100,5%. Коефіцієнт приросту споживчих цін становить 0,011 ((100,5:101,7)-1). Таким чином сума компенсації становить 37,88 грн (сума заборгованості за жовтень 3444,49грн х 0,011).
Індекс інфляції за листопад 2018 року становить 101,4%, в лютому 2019 100,5%. Коефіцієнт приросту споживчих цін становить 0,008 ((100,5:101,4)-1). Таким чином сума компенсації становить 30,69 грн (сума заборгованості за листопад 3836,43грн х 0,008).
Загальний розмір компенсації втрати частини грошових доходів становить 167 грн. 76 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що, не виплачуючи вчасно заробітну плату працівникові, відповідач не в дотримався трудового законодавства, чим спричинив моральну шкоду позивачу.
У відповідності з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.ч. 1 і 3 ст. 23 ЦК України).
Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 2 п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні), в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Оскільки судом встановлено факт порушення законних трудових прав позивача, пов'язаних із невиплатою вчасно заробітної плати, що призвело до виникнення моральних страждань, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, враховуючи, що через два дня після звільнення 22.11.2018 року позивач працевлаштувалася, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу, у розмірі 3000,00 гривень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави (за позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсацію втрати частини доходу) та 860,61 грн. судового збору на користь позивача (за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди).
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 273, 280-289, 352,254 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.
ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місцезнаходження юридичної особи: Кіровоградська область, вул. Першотравнева, 18.
Суддя Г.В. Коліуш