ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1388/19 Справа № 186/868/18 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 45861,07 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 29740,82 грн., суми заборгованості за відсотками 2,64 грн., суми заборгованості за платою за управління кредитом 8 979,37 грн. та суми заборгованості за пенею 7 138,24 грн. (а.с.2-3).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № від 12 липня 2016 року в розмірі 45 861, 07 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 29 740,82 грн. суми заборгованості за відсотками 2,64 грн., суми заборгованості за платою за управління кредитом 8 979,37 грн. та суми заборгованості за пенею 7 138,24 грн. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.35-36).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості по платі за управління кредитом в сумі 8 979, 37 грн. та стягнення пені у сумі 7 138,24 грн. і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні плати за управління кредитом в повному обсязі та зменшити на 99% розмір неустойки (пені) до 1% (з 7 138,24 грн. до 73,24 грн.) (а.с.44-48).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи. Апелянт посилається на те, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за укладеним з ним кредитними договором. Також, не доведено факт направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну кредитора, тому боржник має право не виконувати обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Судом не перевірено правомірність вимог в частині стягнення щомісячних відсотків у формі плати за управління кредитом, відповідність таких умов договору положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, вважає, що розмір неустойки (пені) повинен бути зменшений, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості, в тому числі і неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 липня 2016 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № на суму 30 195,00 гривень (а.с. 5-6).

14 липня 2017 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір про відступлення права вимоги № 20170714, за яким право вимоги по зазначеному кредитному договору було відступлене на користь позивача (а.с.14-17).

Відповідно до виписки з реєстру боржників від 14 липня 2017 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 45 861,07 грн., з яких: 29 740,82 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2,64 грн. - заборгованість по відсотках, 8 979,37 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом, 7 138,24 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с.17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобов'язання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Заперечуючи проти доведеності переходу прав вимоги від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів відсутності у нього заборгованості перед первісним кредитодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог, а саме відступлення права вимоги за кредитним договором №, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало засвідчені копії договору відступлення прав вимоги від 14 липня 2017 року № 20170714, укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Реєстру боржників до цього Договору, відповідно до якого, до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № від 12 липня 2016 року в розмірі 45 861, 07 грн.

Пунктом 6.2.3 зазначеного договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч.1 ст. 513 ЦК України зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наведений договір відступлення права вимоги не розірваний, не визнаний недійсним, а тому він зберігає правові наслідки, передбачені ним.

За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач надав до суду належні докази, що є новим кредитором у зобов'язаннях із відповідачем відповідно до умов зазначеного кредитного договору, що був укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1, доводи апеляційної скарги правильності цих висновків суду не спростовують.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачем не було надано доказів того, що відповідачем особисто отримано повідомлення про відступлення прав вимоги, тому боржник має право не виконувати обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, колегія суддів до уваги не приймає, з наступних підстав.

Згідно п. 6.2.3 договору, відповідачу 21 липня 2017 року, було направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги але незважаючи на це відповідач не виконав своє зобов'язання та перестав повертати наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не повідомлення позичальника про укладення договору про відступлення прав вимоги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення та звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов'язуються із виконанням боржником обов'язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов'язку в цілому.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність стягнення судом щомісячних відсотків у формі плати за управління кредитом, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17, 23 ст.1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Разом з тим, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Так, відповідно до заяви № від 12 липня 2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписану 12 липня 2016 року ОСОБА_1 вбачається, що однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 2,80% від суми кредиту, річних відсотків 0,01% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення.

Із графіку платежів, що є додатком до договору та, який підписаний ОСОБА_1 вбачається, що загальний щомісячний платіж складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів.

Згідно п.3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що діяли на момент укладення відповідачем договору кредиту, за надання кредиту позичальник зобов'язується сплатити кредитодавцю проценти. Проценти встановлені трьох видів: початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту.

Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів.

Вбачається, що в реєстрі боржників та в первісному розрахунку заборгованості щомісячні відсотки вказані як плата за управління кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» стверджує, що це є технічною помилкою.

Зважаючи на викладене, ставка щомісячних процентів за кредитним договором в розмірі 2,80 % від суми кредиту в розмірі 30 195 грн. становить 845,46 грн. і саме таку суму щомісячно мав сплачувати ОСОБА_1 для погашення заборгованості по щомісячних процентах.

Усі можливі нарахування по сумі щомісячних процентів відображені в останній колонці пункту 4 (графік платежів) заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», відтак кредитним договором було передбачено такий вид нарахувань по заборгованості. Плата за управління кредитом не була передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, однак ця складова заборгованості у кредитному договорі № від 12 липня 2016 року має назву плата за щомісячними процентами.

За наведеного апеляційний суд вважає, що стягнута судом першої інстанції заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 979,37 грн. є процентами, що передбачені його умовами, а не платою за управління кредитом.

Під час укладення кредитного договору положення цього договору, зокрема умови про сукупну вартість кредиту, позичальнику роз'яснені та зрозумілі. Позичальник ознайомився з кредитним договором до його укладення і був згоден з усіма його умовами, тому розумів який саме загальний розмір кредитної заборгованості він мав погасити на виконання умов договору, з якими погодився.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами (річними та щомісячними), суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (статі 89 ЦПК України), та положень закону дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, то у позивача є право вимагати повернення вказаних вище складових заборгованості в судовому порядку.

Щодо вимог апелянта про зменшення розміру неустойки (пені), колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У ст.616 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

При цьому питання про зменшення розміру збитків та неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Таким чином, розмір заборгованості та штрафних санкцій, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 2 ст. 616 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З наданого розрахунку заборгованості за кредитними договорами вбачається, що заборгованість по пені утворилась за період з 12 липня 2016 року по 27 червня 2017 року.

14 липня 2017 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір про відступлення права вимоги № 20170714, за яким право вимоги по зазначеному кредитному договору було відступлене на користь позивача.

Позивачем 21 липня 2017 року направлялося на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги, а отже, колегія суддів вважає, що позивачем здійсненні дії, які були направлені на стягнення заборгованості з відповідача, після передачі йому права вимоги до відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що такі дії свідчать про те, що позивач не здійснював ніяких дій, що спричинило б збільшення загальної заборгованості за кредитними договорами. В діях позивача не вбачаються ознаки недобросовісності, тому вимоги відповідача щодо зменшення розміру неустойки задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: