КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№22-ц/824/1996/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №369/11402/16-ц

25 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_3 та представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дубаса Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

07 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом від 25 листопада 2016 року №1991-к він був звільнений з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що наказ №1991-к від 25 листопада 2016 року є незаконним, суперечить вимогам Конституції України, КЗпП України, порушує його права та законні інтереси, оскільки в порушення вимог КЗпП України до нього одночасно було застосовано два види дисциплінарного стягнення - догана (наказ № 1205-к від 31 серпня 2016 року) та звільнення (наказ № 1991-к від 25 листопада 2016 року). Крім того, наказ №1991-к від 25 листопада 2016 року не містить обов'язкових реквізитів встановлених Переліком типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за №571/20884, та зі змісту даного наказу не зрозуміло, в чому саме полягає систематичне порушення ним трудової дисципліни.

Також зазначав, що в основу рішення Первинної профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 25 листопада 2016 року про надання дозволу на його звільнення було покладено рішення профспілкового комітету від 11 жовтня 2016 року. Стверджує що, зловживаючи службовим становищем, голова Первинної профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» вчинила службове підроблення протоколу засідання профспілки від 11 жовтня 2016 року в частині ухвалення рішення про його звільнення, оскільки на засіданні профкому були відсутні п'ять членів профкому, голоси яких були зараховані при голосуванні за його звільнення.

Посилаючись на вищезазначене, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» №1991-к від 25 листопада 2016 року про його звільнення з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» з 26 листопада 2016 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 листопада 2016 року по день фактичного поновлення на посаді з урахуванням утриманих податків та обов'язкових платежів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 25 листопада 2016 року № 1991-к про звільнення 25 листопада 2016 року з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_4 у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» з 26 листопада 2016 року.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2016 року по 20 листопада 2018 року у розмірі 167 083,20 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 2 773,20 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року виправлено допущену описку у вступній та резолютивній частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року, зазначивши у вступній частині рішення, в першому, третьому, четвертому та п'ятому абзаці резолютивної частини рішення правильний тип акціонерного товариства - відповідача «приватне акціонерне товариство» (у відповідному відмінку), замість невірного - «публічне акціонерне товариство» (у відповідному відмінку).

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариство «Київобленерго» адвокат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду постановлене на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що підставою для ухвалення оскаржуваного рішення стала та обставина, що в період з17.11.2016 року по 28.11.2016 року ОСОБА_4 перебував на лікарняному, що підтверджується відповідним листком непрацездатності. Проте, судом 1-ї інстанції залишено поза увагою той факт, що з наявних в матеріалах справи доказів та показань свідків чітко вбачається, що в період звільнення позивач фактично перебував на робочому місці, виконував свої посадові обов'язки, обліковувався належним чином як працездатний працівник та отримував заробітну плату, з наказом про звільнення був ознайомлений в день його оформлення. Про перебування в період з 17.11.2016 року по 28.11.2016 року на лікарняному позивач жодним чином відповідача не повідомляв. Про вказаний факт Приватному акціонерному товариству «Київобленерго» стало відомо лише через рік після звернення позивача до суду з даним позовом. В сукупності дані обставини дають підставу вважати, що листок непрацездатності ОСОБА_4 було навмисно приховано з метою в подальшому оспорити його законне звільнення.

Також, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем для визнання наказу недійсним фактично вказано лише дві підстави: застосування до позивача одночасно двох видів дисциплінарного стягнення - догани та звільнення; наказ не містить обов'язкових частин та зі змісту наказу не зрозуміло, в чому саме полягають систематичні порушення позивачем трудової дисципліни. Про перебування позивача в період звільнення на лікарняному, як на підставу для визнання наказу недійсним, позивач жодним чином в позовній заяві не зазначав. Лише у судовому засіданні 15 листопада 2017 року представником позивача до матеріалів справи було долучено копію листка непрацездатності ОСОБА_4 від 28 листопада 2016 року серії АДА № 849274, згідно якого останній перебував на стаціонарному лікуванні з 17.11.2016 року по 28.11.2016 року. Проте, у встановленому ЦПК України порядку, шляхом подання письмової заяви, позивач не змінив підставу своїх позовних вимог, а суд не врахував вказану обставину всупереч неодноразовим клопотанням відповідача та третьої особи у справі.У зв'язку з чим, вважає, що у суду 1-ї інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог з підстав перебування позивача в період звільнення на лікарняному.

Також, не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача 167 083,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2016 року по 20 листопада 2018 року у розмірі 300 509,55 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду 1-ї інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 167 083,20 грн. є незаконним і необґрунтованим, оскільки суд, здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не врахував перебування позивача на лікарняному в розрахунковий період, не врахував виплати, що виключаються з розрахункового періоду та кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів у вказаному періоді.

Вказував на те, що при проведенні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд повинен був керуватися довідкою Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 29 листопада 2016 року №1035, відповідно до якої розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 607,09 грн. Таким чином, враховуючи довідку Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 29 листопада 2016 року №1035 та керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, заборгованість із заробітної плати ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу складає: 607,09 грн./день х495 днів = 300 509,55 грн.

22 січня 2019 року надійшов відзив представника Первинної профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» адвоката Пата Світлани Петрівни на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго». Вважає, що апеляційна скарга акціонерного товариства є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Зазначала, що суд вирішив трудовий спір, виходячи з обставин, на які позивач не посилався у позові як на підставу своїх вимог, та якими він не обґрунтовував порушення своїх прав при зверненні до суду.

В судовому засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_3 повністю підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_3заперечував.

Представник Первинної профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» адвокат Пата Світлана Петрівна підтримала доводи апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_3 та просила її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 заперечувала.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу №248-к від 09.03.2004 року ОСОБА_4 було прийнято на роботу на посаду інспектора в Ірпінський РЕМ Закритого акціонерного товариства АЕС «Київобленерго».

У подальшому, 24.02.2009 року на підставі наказу №723-к він був переведений на посаду заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Закритого акціонерного товариства АЕС «Київобленерго».

Правонаступником Закритого акціонерного товариства АЕС «Київобленерго» є Приватне акціонерне товариство «Київобленерго».

Судом також встановлено, що на підставі наказу №1012 від 08.09.2015 року ОСОБА_4 було оголошено догану за порушення вимог п.п. 2.1.19, 2.1.45, 2.2.19, 2.2.24, 2.2.26 посадової інструкції, перевищення функціональних обов'язків та службових повноважень, передбачених довіреністю № 02.12.2014 року №319.

За результатами проведення перевірки з приводу приєднання до мереж житлових будинків за адресою: м. Ірпінь, вул. Суворова, 1-Ю та 1-Я було прийнято наказ №1145 від 08.10.2015 року, яким оголошено догану заступнику начальника Ірпінського РП з комерційної роботи ОСОБА_4.

Наказом №1205-к від 31.08.2016 року ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану за результатами проведеної перевірки 05.08.2016 року щодо укладення договорів по новозбудованим багатоквартирним житловим будинкам, що знаходяться на території обслуговування Ірпінського РГІ. В результаті проведеної перевірки було виявлено, що без договору про постачання електроенергії живиться багатоквартирний будинок за адресою: м. Ірпінь, вул. Тургенівська 10А.

Наказом №1525-к від 22.09.2016 року було оголошено догани персоналу комерційної дільниці Ірпінського РГІ, попереджено начальника Ірпінського РП про необхідність посилити загальний контроль за організацією робіт, а також порушено питання щодо звільнення ОСОБА_4 за п.3 ст. 40 КЗпП в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У зв'язку з чим, Адміністрація Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» звернулась до Голови профспілкового комітету Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_8 щодо розгляду питання звільнення ОСОБА_4 за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

11.10.2016 року було проведено засідання Профспілкового комітету щодо розгляду подання адміністрації Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про звільнення ОСОБА_4, на якому позивач був присутній.

За результатами розгляду подання Первинною профспілковою організацією Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» було прийнято рішення оформлене протоколом №41 про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 з займаної ним посади.

Оскільки ОСОБА_4 в подальшому перебував на лікарняному, тому не було можливості оформити звільнення, адміністрація Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» повторно звернулася до Профспілкового комітету щодо розгляду подання адміністрації Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» з поданням про звільнення ОСОБА_4 з займаної ним посади.

21.11.2016 року було проведено засідання Профспілкового комітету щодо розгляду подання адміністрації Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про звільнення ОСОБА_4 з займаної ним посади.

У зв'язку із неявкою ОСОБА_4 на засідання, керуючись ст. 43 КЗпП України, розгляд подання адміністрації було перенесено на 25.11.2016 року.

25.11.2016 року було проведено повторне засідання Профспілкового комітету щодо розгляду подання адміністрації Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про звільнення ОСОБА_4, на якому останній був відсутній.

За результатами розгляду подання Первинною профспілковою організацією Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» було прийнято рішення, оформлене протоколом №43, про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 з займаної ним посади.

Наказом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» №1991-к від 25.11.2016 року ОСОБА_4 звільнено з 25 листопада 2016 року з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

З наказом про звільнення ОСОБА_4 ознайомився 28.11.2016 року з запереченнями, про що свідчить його підпис на наказі. Цього ж дня, позивач отримав копію наказу про звільнення, а також трудову книжку, про що свідчить його підпис в журналі обліку трудових книжок.

07 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, звільнення позивача відбулось на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, тобто з ініціативи роботодавця, під час перебування ОСОБА_4 на лікарняному, а тому, враховуючи приписи ч. 3 ст. 40 КЗпП України, таке звільнення є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте вважає при вірному вирішенні справи, судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку всім встановленим обставинам справи щодо підстав та порядку звільнення позивача та дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Як вбачається з Посадової інструкції заступника начальника РП з комерційної роботи районного підрозділу, затвердженої головою правління Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» 13 січня 2015 року, основними завданнями заступника начальника РП, зокрема, є: забезпечення планування робіт в електроустановках в поєднанні надійності електропостачання зі зменшенням загальної складової втрат електроенергії; контроль виконання інвестиційних програм, направлених на зменшення втрат електроенергії; забезпечення виконання плану по зборах дебіторської заборгованості та зменшенню і недопущенню збільшення втрат електроенергії; організація роботи по підготовці даних для затвердження НХТВЕ (нормативних характеристик технологічних втрат електроенергії); організація відповіді на звернення споживачів в установленому порядку; організація навчання персоналу, в тому числі, з охорони праці; проведення підготовки кадрів, залучених до виявлення порушень ПКЕЕ (ПІШЕН), задіяних в роботі по пошуку втрат електроенергії; здійснює контроль за виконанням в РП наказів, розпоряджень, нормативних актів; своєчасно надає пропозиції для планування робіт по інвестиційній програмі по заміні та винесенню на фасади будинків 1-ф та 3-ф лічильників, закриття доступу до струмовідних кіл комерційного обліку споживачів, та дооблікових силових мереж; організовує складання та надає на погодження зведені графіки планової заміни електролічильників на рік, помісячно з прив'язкою до населених пунктів та фідерів 10кВ, контролює його виконання та забезпечує його виконання; організовує складання та надає на погодження зведені графіки зниження технологічних втрат електроенергії на рік помісячно з прив'язкою до населених пунктів та фідерів 10кВ та контролює його виконання та забезпечує його виконання; організовує складання та надає на погодження зведені графіки рейдової роботи на рік, помісячно з прив'язкою до населених пунктів та фідерів 10кВ та забезпечує його виконання; організовує вчасне виконання доведених планів по заміні та виносах на фасад електролічильників, усуненню дефектів в схемах обліку споживачів, вчасному пломбуванні схем обліку; забезпечує та контролює повноцінний рух та облік лічильників, номерних пломб, номерних бланків актів про порушення ПКЕЕ, актів технічної перевірки, актів збереження пломб, актів контрольного огляду, актів вимог; контролює та організовує роботу з надання та контролю виконання обґрунтованих актів вимог, наданих споживачам, на впорядкування схем обліку до вимог ПКЕЕ, ПУЕ, ПКЕЕН та ін.

З Посадовою інструкцією заступника начальника РП з комерційної роботи районного підрозділу, затвердженої головою правління Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» 13 січня 2015 року позивач ознайомлений під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: наказу №1012 від 08.09.2015 року, наказу №1145 від 08.10.2015 року, наказу №1205-к від 31.08.2016 року ОСОБА_4 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання трудових обов'язків визначених Посадовою інструкцією заступника начальника РП з комерційної роботи районного підрозділу, затвердженої головою правління Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» 13 січня 2015 року. Дані накази є чинними, в установленому законом порядку не скасовані.

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Поряд з цим, ч.2 ст.40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що в період з 17.11.2016 року по 28.11.2016 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в Ірпінський центральній міській лікарні, що підтверджується листком непрацездатності серії АДА № 849274.

Таким чином, з досліджених судом доказів чітко вбачається, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_4 із займаної ним посади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, не було дотримано всіх вимог чинного трудового законодавства, а саме: всупереч заборони, встановленої ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнено працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про незаконність звільнення позивача та наявність підстав для його поновлення на роботі.

Однак, перевіряючи доводи позивача про незаконність його звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд першої інстанції не врахував, що при оспоренні до суду наказу про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд зобов'язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк; у даному випадку головним є те, чи оспорюються ці накази позивачем при оспоренні самого звільнення.

Згідно вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Таким чином на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2016 року Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» було проведено перевірку щодо укладення договорів по новозбудованих багатоквартирних житлових будинках по Ірпінському РП, якою встановлено, що без договору про постачання живиться багатоквартирний будинок за адресою м. Ірпінь, вул. Тургенівська, 10А. Виставлена електроенергія сплачується по лічильнику, який встановлений в ТП №220, а договір № 200875406 від 27.08.2010 року укладений з побутовим споживачем ОСОБА_9 за адресою вул. Тургенівська, 10. При знятті показників лічильника ніхто із працівників РП не звернув увагу, що замість побутового споживача підключений 16-ти поверховий будинок. Аналогічні порушення були виявленні на об"єкті за адресою м.Ірпінь, вул. К.Маркса,16. Відсутній контроль за сторони заступника начальника Ірпінського РП з комерційних робіт за дотриманням вимог ПУЕ, ПКЕЕ та нормативних документів, п. 2.1.33 посадової інструкції.

29.08.2016 року Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» було проведено перевірку, якою виявлені факти прийняття комерційних засобів обліку з порушенням рішень проектно-технічної документації по багатоквартирним житловим будинкам спричинили віднесення на баланс ПАТ «Київобленерго» втрат електричної енергії, які виникають у внутрішньо будинкових мережах, що потягнуло, відповідно, збільшення обсягу втрат електроенергії в мережах товариства. Зазначені обставини вказують на неналежну організацію роботи в районному підрозділі та відсутність контролю з боку керівництва РП в частині комерційного напрямку.

31.08.2016 року ПАТ " Київенерго було видано наказ № 1205к , яким за неналежне виконання посадових обов"язків за результатами перевірки від 05.08.2016 року ОСОБА_4 було оголошено догану. Вказаний наказ оскаржувався позивачем в судовому порядку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено, рішення набрало законної сили.

За результатами перевірки від 29.08.2016 року наказом №1525-к від 22.09.2016 року було оголошено догани персоналу комерційної дільниці Ірпінського РГІ, попереджено начальника Ірпінського РП про необхідність посилити загальний контроль за організацією робіт, а також порушено питання щодо звільнення ОСОБА_4 за п.3 ст. 40 КЗпП в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Наказом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» №1991-к від 25.11.2016 року ОСОБА_4 звільнено з 25 листопада 2016 року з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України

Зі змісту даних наказів вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» були проведені перевірки роботи працівників Ірпінського РП 05.08.2016 року та 29.08.2016 року, за наслідками яких були виявленні порушення вимог ПУЕ, ПКЕЕ та нормативних документів, посадової інструкції, в тому числі і заступником начальника з комерційних робіт Ірпінського РП ОСОБА_4 Після виявлених 05.08.2016 року та 29.08.2016 року порушень до ОСОБА_4 наказом № 1205к від 31.08.2016 року ПАТ " Київенерго було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Таким чином, після застосування до ОСОБА_4 31.08.2016 року дисциплінарного стягнення ( догани) він іншого проступку не вчиняв, а на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, з досліджених апеляційним судом доказів чітко вбачається, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_4 із займаної ним посади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, не було дотримано вимог чинного трудового законодавства, а саме: працівник був звільнений з підстав п.3 ч.1ст. 40 КЗпП України за порушення здійснене до застосування до нього попереднього дисциплінарного стягнення.

За наведених обставин та з урахуванням того, що судом першої інстанції було задоволено вимоги ОСОБА_4 про визнання наказу про звільнення незаконним лише з підстав незаконності звільнення в період тимчасової непрацездатності, а обставини щодо незаконності даного наказу з підстав звільнення позивача за порушення здійснене до застосування до нього попереднього дисциплінарного стягнення не перевірялися судом та з цих підстав оспорюваний наказ не було визнано незаконним, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині визнання наказу незаконним та поновлення на роботі та ухвалення в цій частині нового рішення про визнання незаконним та скасування наказу №1991-к від 25.11.2016 року про звільнення 25 листопада 2016 рокуОСОБА_4 та поновлення на роботі із зазначених правових підстав.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_3 про те, що про перебування в період з 17.11.2016 року по 28.11.2016 року на лікарняному позивач жодним чином відповідача не повідомляв, що в сукупності свідчить про те, що листок непрацездатності ОСОБА_4 було навмисно приховано для спроби в подальшому оспорити його законне звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил (ч. 1 ст. 142 КЗпП).

Типові правила внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджені постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1984 № 213, діють на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ - у частині, що не суперечить Конституції та законам України.

Згідно з частиною другою пункту 14 розділу V Типових правил кожен робітник і службовець до початку роботи зобов'язаний відмітити свій прихід на роботу, а по закінченні робочого дня - вихід із роботи у порядку, встановленому в організації. Адміністрація має організувати облік явки на роботу і виходу з роботи.

Отже, жодним чинним нормативно-правовим актом України не встановлено порядку інформування працівником роботодавця про невихід на роботу через перебування на лікарняному, а тому це питання повинно бути врегулювано правилами внутрішнього трудового розпорядку організації.

Відповідачем ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», затверджених трудовим колективом товариства, зі змісту яких би вбачався порядок інформування працівником роботодавця про невихід на роботу через перебування на лікарняному.

Крім того, не надання ОСОБА_4 Приватному акціонерному товариству «Київобленерго» листка непрацездатності після його звільнення з займаної посади, жодним чином не свідчить про дотримання відповідачем вимог чинного законодавства України під час проведення звільнення позивача з займаної ним посади.

Колегією суддів відхиляються твердження представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_3 про те, що позивач зобов'язаний був подати письмову заяву про зміну підстав своїх позовних вимог щодо незаконного звільнення в період перебування на лікарняному.

Відповідно до положень Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України, діяльність судів по розгляду трудових спорів повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами позову є: застосування до позивача одночасно два види дисциплінарного стягнення - догана та звільнення; наказ не містить обов'язкових частин та зі змісту наказу не зрозуміло, в чому саме полягають систематичні порушення позивачем трудової дисципліни. Поряд з цим, під час розгляду справи судом позивачем в усному порядку, як на додаткову підставу для поновлення на роботі, було повідомлено про його перебування в період з17.11.2016 року по 28.11.2016 року на лікарняному та надано відповідні докази. Дана заява занесена до журналу судового засідання.

Під час розгляду справи було встановлено як порушення відповідачем як ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнено працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності так і порушення п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, так як працівник був звільнений за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов"язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку за порушення, здійснене до застосування до нього попереднього дисциплінарного стягнення.

Також за змістом ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про незаконність та скасування наказу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 25 листопада 2016 року № 1991-к про звільнення 25 листопада 2016 року з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_4 у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України та про поновлення його на посаді заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» з 26 листопада 2016 року.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку).

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції взяв за основу довідку про середню заробітну плату ОСОБА_4 №260 від 14.03.2017 року, з якої вбачається, що у вересні 2016 року заробітна плата позивача становила 6204,86 грн., у жовтні 2016 року 8398,70 грн. Виходячи з кількості робочих днів у вересні та жовтні 2016 року - 43 дні, а також з середньоденного заробітку позивача в розмірі 339,60 грн., суд дійшов висновку про те, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.11.2016 по 20.11.2018 (492 робочі дні) становить 167 083,29 грн.

Не погоджуючись з сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обрахованого судом, ОСОБА_4 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що при проведенні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд повинен був керуватися довідкою Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 29 листопада 2016 року №1035, відповідно до якої розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 607,09 грн., як наслідок заборгованість із заробітної плати ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу складає: 607,09 грн./день х495 днів = 300 509,55 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не врахував перебування позивача на лікарняному в розрахунковий період, не врахував виплати, що виключаються з розрахункового періоду та кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів у вказаному періоді.

Зазначені доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

З довідки №1035 від 29 листопада 2016 року, з якої виходив суд при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вбачається, що в ній не відображено фактично відпрацьовані позивачем дні, що унеможливлює визначення реальної середньоденної заробітної плати позивача, з урахуванням того, що сторонами не заперечується факт перебування позивача на лікарняному протягом двох останніх місяців, що передували звільненню.

На вимогу суду апеляційної інстанції, Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» надано деталізовану довідку №356 від 17.04.2019 року про заробітну плату ОСОБА_4 за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року.

З даної довідки вбачається, що в травні позивачем відпрацьовано 19 робочих днів та нараховано заробітну плату в сумі 12138 грн., в червні 2016 року відпрацьовано 14 робочих днів та нараховано заробітну плату в сумі 8943,78 грн., в липні 2016 року відпрацьовано 10 днів й заробітна плата склала 6231,15 грн., у серпні - 22 дні відпрацьовано та нараховано 13356 грн. заробітної плати, у вересні - 2 дні й заробітна плата склала 1214,18 грн, у жовтні не відпрацьовано жодного дня й нараховано 1492,55 грн.

У абзацах 4,6 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 зазначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

З огляду на те, що ОСОБА_4 за останні два повні місяці, що перебували звільненню відпрацював лише 2 дні, колегією суддів враховуються приписи абзацу 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та при обчисленні середньої заробітної плати беруться попередні два місяці роботи, а саме липень 2016 року та серпень 2016 року.

Згідно довідки №356 від 17.04.2019 року у липні 2016 року позивачем відпрацьовано 10 робочих днів та нараховано 6231,15 грн. заробітної плати, а в серпні 2016 року відпрацьовано 22 робочі дні й нараховано 13356 грн. заробітної плати.

Період вимушеного прогулу ОСОБА_4 з 26 листопада 2016 року по 20 листопада 2018 року складає 495 робочих днів.

Таким чином середньоденна заробітна плата становить (6231,15 грн. + 13356 грн.)/(10+22)= 612,10 грн.

Середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 302 989, 50 грн., тобто 612,10 грн. (середньоденна заробітна плата) * 495 (кількість днів вимушеного прогулу на час ухвалення рішення про поновлення на роботі).

Оскільки при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вірно визначено середньоденний заробіток позивача, а також не вірно обраховано кількість днів вимушеного прогулу, а саме зазначено 492 робочих дні замість вірних 495, що призвело до неправильного нарахування та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

При цьому колегією суддів враховується те, що позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходив з розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 607,09 грн. та просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 300 509,55 грн.

У силу ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням наданих доказів, становить в сумі 302989, 50 грн., проте ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 300509,55 грн., колегія судді, відповідно до приписів статей 13, 367 ЦПК України, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2016 року по 20 листопада 2018 року у розмірі 300 509,55 грн.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_4, визнання незаконним та скасування наказу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 25 листопада 2016 року № 1991-к про звільнення, поновлення його на посаді заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» з 26 листопада 2016 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2016 року по 20 листопада 2018 року у розмірі 300 509,55 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач при подачі позову та апеляційної скарги звільнявся від сплати судового збору, то з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6108,90 грн., які складаюсь з судового збору за подання позову в сумі 4107,50 грн.(за дві немайнові вимоги 1102,40 грн., 3005,10 грн. за вимогу майнового характеру) та судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2001,40 грн.

Керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, статтями 40, 147, 148, 149, 235 КЗпП України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року скасувати та увалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної галузевої профспілки енергетиків України Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 25 листопада 2016 року № 1991-к про звільнення 25 листопада 2016 року з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» ОСОБА_4 у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» з 26 листопада 2016 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» () на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2016 року по 20 листопада 2018 року у розмірі 300 509,55 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» () на користь держави судовий збір у розмірі 6 108,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: