Справа №538/1519/18р.
Провадження по справі №2/538/44/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Бондарь В.А.,

за участю секретаря судового засідання : Денисенко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обгрунтування позову зазначив, що за рішенням Лохвицького районного суду від 23.01.2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. У зв'язку з тим, що на даний час змінилося його матеріальне становище, а також те, що він сплачує аліменти на першу дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, змушений звернутися до суду з даним позовом.

27.03.2019 року в судовому засіданні позивач пояснив, що має двох дітей на яких за рішенням суду сплачує аліменти: в розмірі по 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 та 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на ОСОБА_4. Додав, що з 10.04.2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, і надав копію паспорта ОСОБА_5 де у графі "сімейний стан" зазначені ці відомості. Також зазначив, що дійсно змінилося матеріальне становище, так як має ще дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, копію свідоцтва про народження додав.

15.04.2019 року позивач в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду письмові пояснення в яких вказує на те, що 07.06.2018 року Лохвицьким районним ВДВС головного управління юстиції у Полтавській області на нього накладено ряд обмежень в тому числі виїзду за кордон, у зв'язку з несплатою аліментів про які він дізнався лише по приїзду в Україну. З'ясувавши, що у відділі ВДВС ГТУЮ відкрито два виконавчих провадження по одному питанню - сплаті аліментів на користь відповідача. На вирішення цих питань знадобилося чотири місяці і всі обмеження були зняті, що підтверджується листом ГТУЮ Полтавської області. Зазначає, що на час дії обмежень він втратив можливість працевлаштуватися та отримувати доходи за межами України.

Відповідач в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечила і додала, що те що відповідач зазначає у своєму позові, що він не працевлаштований, оскільки, є обмеження покладені на нього Лохвицьким відділом ВДВС щодо обмеження виїзду за кордон для працевлаштування не має ніякого відношення до зменшення розміру аліментів, так як згідно Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. Окрім того зазначила, що дитина ОСОБА_3 часто хворіє, потребує лікування, періодичних обстежень, а все це вимагає значних коштів. Суд, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вислухавши відповідача, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено доказами, батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які на даний час не перебувають у зареєстрованому шлюбі і дитина проживає з відповідачем . Заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 січня 2018 року у справі № 538/1230/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів змінено спосіб стягнення аліментів з позивача та стягнено з останнього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, судом встановлено, що відповідач має ще одну дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на якого згідно постанови про відкриття виконавчого провадження сплачує аліменти на користь ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 141 СК України встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов'язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов'язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Факт погіршення матеріального стану позивача в судовому засіданні не доведено. Оскільки, крім пояснень відповідача іншими доказами не підтверджено. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. З досліджених в судовому засіданні медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в дитячій міській клінічній лікарні і згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого ендокринологічного відділення № 11573 відповідно до якої, дитині встановлено заключний клінічний діагноз: основне захворювання - Ретардація фізичного розвитку; ускладнення основного захворювання - Гіпоплазія щитовидної залози; супутні захворювання - Метаболічна кардіоміопатія, Дисплазія кульшових суглобів, Антеторсіо стегон, Гіпертрофія піднебінних мигдаликів ІІ ст. хронічний тонзиліт, Нейрогенний сечовий міхур, Ксероз шкіри, Первинний вроджений імунодефіцит. У звязку з даними захворюваннями дитина потребує постійного, медичного обстеження, (а.с. 56-68).

Відповідачем документально підтверджені витрати на придбання медичних препаратів за призначенням лікарів (а.с. 69-70). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником

аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, позивач не довів обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану, після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів обставини, на які посилається в своєму позові. Подані позивачем докази, у своїй сукупності, не дають суду достатніх підстав вважати, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, у нього, як у платника аліментів, суттєво змінилося матеріальне становище.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі

у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Суд вважає, що розмір стягуваних аліментів згідно рішення Лохвицького районного суду від 23.01.2018 року та за ВП №14240619 від 13.08.2009 року не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України з урахуванням розміру аліментів, до сплати яких він зобов'язаний. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається, як на підставу зменшення розміру аліментів на відсутність постійного місця роботи, перебування у скрутному матеріальному становищі та стягнення з нього згідно постанови про відкриття виконавчого провадження аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначений рішенням суду. Суд не приймає до уваги наявність у позивача третьої дитини ОСОБА_6, оскільки згідно Свідоцтва про народження дитини І-РЕ № 649776 від 22.10.2008 року позивач в графі "батько" не записаний, а також твердження позивача про неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів у зв'язку із відсутністю роботи, скрутним матеріальним становищем, оскільки позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку та забезпечувати своїх дітей у визначеному розмірі. Він не надав доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище. Таким чином, відсутність офіційних джерел доходів не звільняє позивача як батька, від обов'язку щодо утримання своєї дитини. Інших доводів та доказів на їх підтвердження, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було. Враховуючи, що позивач, як батько неповнолітнього сина ОСОБА_3 року, спроможний сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням, ухваленим 23.01.2018 року Лохвицьким районним судом розмірі, розмір аліментів, що стягнуті з позивача є гарантованим державою мінімумом на утримання дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів та задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 80, 81, 89, 223, 263, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 180-182, 192 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції ООН про права дитини, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького районного суду

Полтавської області ОСОБА_8