ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1598/19 Справа № 201/4974/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніропетровська від 05 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Науково-виробниче обєднання Созидатель, третя особа Обєднання співвласників багатоквартиного будинку Космічний, про визнання за співвласниками багатоквартирного будинку права спільної власності на нежитлові допоміжні приміщення, скасування державної реєстрації права власності на нежитлові допоміжні приміщення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зміненим позовом до приватного акціонерного товариства Науково-виробниче обєднання Созидатель (далі ОСОБА_3 НВП Созидатель) про визнання за співвласниками багатоквартирного будинку права спільної власності на нежитлові допоміжні приміщення, скасування державної реєстрації права власності на нежитлові допоміжні приміщення, мотивуючи його тим, що він є власником нежитлового приміщення №81, загальною площею 164,3 кв.м, що знаходиться у м.Дніпро вул.Космічна,3А, відповідно до технічного паспорту на нежитлове приміщення №81 від 23 червня 2015 року це приміщення має два виходи: перший вихід із холу №1 - на ганок, другий вихід із приміщення №8 - у коридор.

Зазначав, що це приміщення він набув у власність, уклавши із забудовником ОСОБА_3 «НВО «Созидатель» договір інвестування в будівництво нежитлового приміщення №П4-2-1-2 від 14 жовтня 2005 року, та пунктом 4.1 договору інвестування передбачено, що будівництво здійснюється за проектною документацією на «Житловий комплекс». Додатком №2 до договору передбачений план «приміщення», згідно із яким два офіси (№№1,2) мають спільний коридор/тамбур і сходи, коридор є необхідним і обовязковим приміщенням для нормальної експлуатації нежитлового приміщення №81, оскільки є тамбуром для теплового та вітрового захисту. Коридор і ганок із пандусом є необхідним і обовязковим приміщенням для нормальної експлуатації нежитлового приміщення № 81, оскільки цей вхід здійснено на виконання вимог закону щодо пристосування його для мало мобільних груп населення і є одним із двох обовязкових евакуаційних виходів із приміщення № 81.

Вказував, що він випадково дізнався про те, що ОСОБА_3 НВП Созидатель зареєстрував за собою право приватної власності на приміщення загального користування: тамбур №1, коридор №2, літ. а4 - ганок з пандусом разом із реєстрацією за собою права власності на приміщення №80, чим порушив його право спільної власності на ці приміщення, обмеживши у належній експлуатацію приміщення №81.

Посилаючись на те, що зареєстроване за ОСОБА_3 НВП Созидатель право власності на спірні приміщення загального користування, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку, порушує норми закону, права всіх співвласників будинку та його, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за співвласниками багатоквартирного будинку №3-а по вул.Космічній у м.Дніпро право спільної сумісної власності на нежитлові допоміжні приміщення: тамбур №1 загальною площею 2,48 кв.м, коридор №1 загальною площею 12,2 кв.м, літ.а 4-ганок з пандусом на 1 поверсі житлового будинку №3-а по вул.Космічній у м.Дніпро; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 НВП Созидатель на нежитлові допоміжні приміщення: тамбур №1 загальною площею 2,48 кв.м, коридор №1 загальною площею 12,2 кв.м, літ.а4-ганок з пандусом на 1 поверсі житлового будинку №3-а по вул.Космічній у м.Дніпро.

Справа розглядалась судами різних інстанції неодноразово.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмов у задоволенні позову, наполягав на тому, що його права та права інших співвласників будинку порушуються.

15 серпня 2018 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначав, що їх право власності не порушує прав інших співвласників будинку, оскільки приміщення №80, яке належить їм та приміщення №81, яке належить позивачу, мають окремі входи з протилежних від підїзду боків будинку.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить нежитлове приміщення №81, загальною площею 164,3 кв.м, розташоване у м.Дніпро вул.Космічна,3а.

ОСОБА_3 власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 серпня 2015 року (т.1 а.с.11).

Позивач є також головою ОСББ «Космічний», що видно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05 листопада 2015 року (т.1 а.с.154).

Приміщення №81 позивачем набуте на підставі договору інвестування в будівництво нежитлового приміщення №П4-2-1-2 від 14 жовтня 2005 року, укладеного із забудовником ОСОБА_3 «НВО «Созидатель», предметом якого є інвестування в будівництво нежитлового приміщення (будівельний номер №2 секція 2 по проекту), загальною будівельною площею 176,62 кв.м, розташованого на 1-му поверсі багатоквартирного житлового будинку у м.Дніпропетровську в районі вул.Космічної та вул.Мандриківській (т.1 а.с.1216).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що загальна сума інвестицій, здійснювана інвестором, відповідає договірній вартості приміщення і складає 565.154 грн.

За умовами договору, приміщення передається після введення його в експлуатацію забудовником, за актом приймання-передачі приміщення (п.п.3.1.,3.2.).

Пунктом 4.1 договору інвестування передбачено, що будівництво здійснюється за проектною документацією на «Житловий комплекс».

План «приміщення» зазначений у додатку №2 до договору (а.с.16), згідно із яким офіс №2 має два виходи: один - у загальний коридор і до сходів із обладнаним пандусом, другий - на вулицю. Другий вихід є спільним для офісів №1 і 2, отже офіси мають спільний коридор/тамбур і сходи.

Відповідач ОСОБА_3 «НВО «Созидатель» є власником нежитлового приміщення №80 за цією ж адресою загальною площею 219,5 м2, яке складається з: 1 тамбур, 2 - коридор площею 12,0 м2, 3 офісне приміщення, 4 офісне приміщення, 5 коридор; 6 умивальня, 7 санвузол, 8 санвузол, 9 санвузол, 10 санвузол, 11 умивальня, 12 тамбур, 13 офісне приміщення (т.1 а.с.10-11,20-21,22,46-51).

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №3282 від 23 вересня 2010 року «Про погодження акта готовності до експлуатації обєкта «Будівництво житлової забудови (ІІ черга) по вул.Космічній, 3-А» та сертифіката відповідності серії ДП №000541 від 14 жовтня 2010 року відповідач є замовником будівництва та забудовником будинку 3-А по вул.Космічній (т.1 а.с.52-53).

Рішеннями виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №212 від 14 березня 2012 року і №619 від 13 червня 2012 року, за результатами розгляду питання про оформлення права власності, вирішено оформити право спільної власності всіх юридичних і фізичних осіб, ут.ч. ОСОБА_3 «НВО «Созидатель» і ОСОБА_2, приміщення загального користування: на першому поверсі: №І поз.1-10, ганок з навісом літ.а1, ганок з пандусом та навісом літ.а1, ганок літ.А2 (т.1 а.с.197202).

Отже, згідно з цими рішеннями спірні тамбур і коридор не увійшли до приміщень загального користування.

Вищевказані рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради ані позивачем ані ОСББ «Космічний» не були оскаржені.

Актом передачі технічної документації житлового будинку по вул.Космічній,3А від 04 лютого 2016 року технічний паспорт на будинок, поряд з іншими документами, був переданий керівнику ОСББ «Космічний» ОСОБА_2 (т.1 а.с.196).

Судом першої інстанції досліджено та надано відповідну оцінку висновку будівельно-технічного дослідження від 23 березня 2016 року №12/16.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на норми закону, що регулюють інститут спільної сумісної власності, захист права спільної сумісної власності співвласника багатоквартирного будинку завжди повинен ураховувати інтереси інших співвласників і не може порушувати їх права, а тому спір між двома власниками нежитлових приміщень з приводу спільної сумісної власності, без урахування інтересів інших співвласників, не є таким, що направлений на захист права усіх співвласників багатоквартирного будинку, зазначив, що спірні приміщення не є допоміжними, і як наслідок, не є місцями загального користування, вони правомірно набуті відповідачем у власність, а тому вимоги позивача про визнання права спільної сумісної власності за всіма співвласниками є необґрунтованими, а скасування державної реєстрації відповідача вважав похідною вимогою яка також не підлягала до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції у звязку з наступним.

Згідно статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним обєктом нерухомого майна.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року у справі №1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, у справі за конституційним зверненням ОСОБА_6 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1,10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Отже, власники квартир багатоквартирних житлових будинків незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою та мають самостійне право звернення до суду за захистом своїх прав щодо таких приміщень.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» нежитлове приміщення є самостійним об'єктом нерухомості, що підлягає державній реєстрації.

За нормою ст.19 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року №2866-ІІІ, у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку перебуває неподільне майно.

Згідно ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (ч.ч.1,2 ст.5 вищевказаного Закону від 14 травня 2015 року N 417-VIII).

Таким чином вимоги ОСОБА_2 про визнання за співвласниками багатоквартирного будинку права спільної сумісної власності на нежитлові допоміжні приміщення є цілком безпідставними, оскільки власники квартир не уповноважували його на представлення їх інтересів у суді.

Крім того спір між сторонами виник саме з приводу приміщення яке належить не до житлових квартир у будинку, а до офісних приміщень які належать їм на прав власності та не має статус допоміжного приміщення житлового будинку.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ОСОБА_3 приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. ОСОБА_3 приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

ОСОБА_3 власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол). Держави-учасниці Конвенції зобовязані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював загальновизнані стандарти захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення статті 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом статті 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

Спірне приміщення є офісним нежитловим приміщенням, а отже нежитлове приміщення є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, з цільовим призначенням офіси.

Таким чином право власності відповідача на спірне нежитлове приміщення зареєстроване за ним належним чином та набуте законним шляхом не може бути скасоване.

Відповідно до правової позиції суду, що викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року в справі №6-8823св15 для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, є самостійним обєктом цивільно-правових відносин і до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Позивачем не доведено, що спірне приміщення призначене для забезпечення експлуатації будинку або побутового обслуговування його мешканців.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування права власності є хибними.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи спростовуються встановленими по даній справі обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніропетровська від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7