ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/648/17 Номер провадження 22-ц/814/1013/19Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Кіча Владислава Валерійовича, представника ОСОБА_3, та ОСОБА_4 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 16:54:54 до 17:12:57; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 25 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення іпотеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року адвокат Кіча В.В., представник ОСОБА_3, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, просили звернути стягнення за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Литвиненко О.М., за реєстровим номером № 1317, на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.04.2012, посвідченим приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Литвиненко О.М., за реєстровим № 1319, - нежитлове приміщення (будинок побуту) по АДРЕСА_1, загальною площею 503,4 кв.м., шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою вартістю не нижчою від ринкової ціни в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 12 689 500,23 грн.

В обґрунтування вказаного позову вказували на невиконання відповідачем умов договору позики в повному обсязі.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3), просила припинити іпотеку на нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 27 квітня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Литвиненко О.М., за реєстровим № 1319.

В обґрунтування зустрічного позову вказувала на те, що так дійсно була заборгованість за договором позики у розмірі 136 000 грн., але 15.06.2017 року через поштове відділення № 113 м.Києва вона у рахунок остаточного виконання основного зобов'язання переказала ОСОБА_3 всю суму заборгованості, і які остання отримала 19 червня 2017 року.

19 грудня 2017 року ОСОБА_7, представником ОСОБА_4, подано до суду заяву про застосування позовної давності при розрахунку 3% річних за прострочення виконання зобов'язання і користування коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Кіча В.В., представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове про задоволення первісного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції, визначаючи розмір пені за неналежне виконання договору позики, припустився помилок: неправильно визначена кількість днів прострочення, безпідставно застосована норма ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру пені, а також до спірних правовідносин застосований закон, який не може бути застосований до цих правовідносин, а саме ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Окрім того, висновки суду щодо вартості іпотечного майна і неспівмірності боргу порівняно з вартістю іпотечного майна ґрунтуються на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції у його мотивувальній частині розмір її боргу перед ОСОБА_3 зменшити з «348 544,29 грн., в тому числі 136 000,00 грн. основного боргу: 203 886,85 грн. 3% річних; 155 064,83 грн. інфляційних витрат, 37 092,61 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань» на «236 696,82 грн., в тому числі 80 000,00 грн. основного боргу; 203 886,85 грн. 3% річних; 136 309,97 грн. інфляційних втрат» та різницю між вартістю іпотечного майна на момент його оцінки та сумою боргу з «55 833,71 грн.» на «167 681,18 грн.».

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що суд першої інстанції мав дійти висновку, що сума основного боргу становить 80 000 грн., оскільки 56 000 грн. від 136 000 грн., направлених нею поштою, мали бути зараховані на погашення основного боргу, а ОСОБА_3 безпідставно на свій розсуд з метою збільшення суми боргу зарахувала отриману суму коштів на погашення штрафу і пені. Одночасне застосування штрафу і пені за одне й те саме порушення суперечить ст.61 Конституції України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 квітня 2012 року сторони уклади договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 352 000 грн. зі строком повернення позики до 01.05.2013 року (а.с.7-8).

Відповідно до п.5.1 вказаного договору після закінчення строку визначеного п.4.1 (01.05.2013 року) позичальник зобов'язується протягом трьох календарних днів повернути позикодавцеві позику, частина якої залишилася не повернутою.

Позичальник зобов'язується повертати суму позики частинами готівкою або перераховувати на картку НОМЕР_1, відкриту в ПАТ КБ «Правекс-Банк», грошовими переказами на ім'я ОСОБА_3 не пізніше 01 числа кожного місяця, починаючи з 01.06.2012р., щомісячно по 01.04.2013р., суми позики кожен окремо у розмірі по 11 000,00 грн.

Пунктом 5.5. договору передбачено, що при неповерненні суми позики (її частини) у строки, встановленні договором, позикодавець має право, починаючи з наступного дня після настання строку, пред'явити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса та вимагати при цьому повернення йому частини суми позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми.

Пунктом 5.8 Договору передбачено, що за кожен день затримки повернення позики або її частини позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 5% від суми неповернутої позики або її частини.

Відповідно до п. 5.9 Договору у випадку затримки повернення позики або її частини більше ніж на 10 календарних днів позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю штраф у розмірі 8 000 грн. в кожному такому окремому випадку.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку належне їй нежиле приміщення, вартість якого сторони погодили у сумі 404 378 грн. (а.с.10-12).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.11.2012 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9, у зв'язку з чим прізвище ОСОБА_9 було змінено на «ОСОБА_3» (а.с.16).

У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала а тому позивачем нарахована заборгованість за станом на 07.07.2017р. у сумі 12 689 500,23 грн., у тому числі:

-136 000,00 грн. основний борг;

-20 445,45 грн. 3% річних;

-147 904,78 грн. інфляційні втрати;

-12 412 150,00 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань (а.с.103- 106).

Учасниками справи факт укладення договору позики, договору іпотеки визнається. Учасниками справи визнається також, що за час дії договору позики ОСОБА_4 десять разів прострочила внесення чергових платежів на строк більше ніж десять днів, у зв'язку з чим ОСОБА_3 відповідно до п.5.9 договору позики нарахувала штрафи на загальну суму 80 000 грн.

Учасниками справи не заперечується, що за станом на 05 травня 2013 року (кінцева дата виконання зобов'язання) ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу сплачено 94 000 грн.

У період з 19 червня 2013 року по 16 вересня 2014 року ОСОБА_4 сплачено у рахунок погашення боргу 122 000 грн., тобто всього повернуто коштів 216 000 грн., отже заборгованість за позикою становила 136 000 грн.

19 вересня 2017 року ОСОБА_4 перерахувала у погашення боргу 136 000 грн.

ОСОБА_3 отримані кошти розподілила таким чином: 80 000 грн. у погашення штрафів, а 56 000 грн. у часткове погашення нарахованої пені за період з 05.05.2013 року по 19.06.2013 року.

Відмовляючи у задоволенні обох позовів, суд першої інстанції, зробивши свої розрахунки із основної суми боргу у розмірі 136 000 грн., на підставі норм ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» зменшив розмір пені до 37 092 грн. 61 коп. і визначив загальний розмір заборгованості за договором позики у сумі 348 544 грн. 29 коп. Суд першої інстанції, встановивши, що основне зобов'язання не виконане, дійшов висновку про відсутність підстав для припинення договору іпотеки. Разом з тим, суд першої інстанції визнав неспівмірними розмір заборгованості і вартість іпотечного майна, а тому вважав за неможливе задовольнити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18) сформульована правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

У справі, що розглядається, договором позики грошей (п.4.1, абз. перший і третій п.5.1) встановлений кінцевий строк кредитування - 05 травня 2013 року (а.с.7).

Як вбачається із позовної заяви (а.с.2-6) та уточненого розрахунку (а.с.103 -106) ОСОБА_3 пеня згідно п. 5.8 договору позики нарахована за період з 05.05.2013 року по 17.09.2014 року, тобто після сплину кінцевого строку кредитування, встановленого договором позики грошей.

Отже, враховуючи наведену правову позицію Верховного Суду, слід дійти висновку, що нарахування пені за прострочення ОСОБА_4 виконання грошового зобов'язання є неправомірним.

Щодо строків давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до ст.257, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки, а для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дії, що свідчить про визнання свого боргу (ч.1 ст.264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що за станом на 05 травня 2013 року (кінцевий строк кредитування) ОСОБА_4 сплачено у рахунок погашення боргу всього 94 000 грн., тобто заборгованість за договором становила 258 000 грн.

У межах загального строку позовної давності (у договорі позики іншого строку сторони не визначили) ОСОБА_4 декількома платежами у період до 16 вересня 2014 року сплатила на користь ОСОБА_3 122 000 грн., залишок боргу склав 136 000 грн.

Отже, строк давності був перерваний, його перебіг почався заново з 16 вересня 2014 року і мав закінчитися 16 вересня 2017 року.

19.06.2017 року, тобто у межах нового строку давності ОСОБА_4 сплатила на користь ОСОБА_3 136 000 грн.

Отримавши зазначений платіж, ОСОБА_11 правомірно у відповідності до положень ст.534 ЦК України погасила з отриманої суми коштів 80 000 грн. у рахунок погашення штрафів, нарахованих у період дії договору позики (у межах строку кредитування).

Перевіряючи правильність розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, апеляційний суд керується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 березня 2019 року (справа № 577/5360/15-ц).

При цьому компенсаційні втрати, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, слід розраховувати за три періоди:

З 05 травня 2013 року по 16 вересня 2014 року (ОСОБА_4 у цей період здійснила п'ять платежів у рахунок погашення боргу і сума заборгованості зменшувалася з 258 000грн. до 136 000 грн.),

З 17 вересня 2014 року по 19 червня 2017 року (ОСОБА_4 платежів не здійснювала і сума боргу була сталою - 136 000 грн.).

З 20 червня 2017 року по 19 липня 2017 року - день звернення до суду з позовом (з урахуванням платежу, внесеного 19 червня і погашення з цієї суми штрафу у сумі 80 000 грн., основний борг становив 136 000 - (136 000 - 80 000) = 80 000 грн.).

Розрахунок трьох процентів річних

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

За період з 05.05.2013 року по 16.09.2014 року з урахуванням платежів здійснених ОСОБА_4:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуДата здійснення платежуСума внесеного платежуРозмір річних відсотківСума 3%
05.05. 201319.06.00,0019.06.201310000,003,00%978,13
20.06. 201303.07.00,0003.07.201310000,003,00%286,15
04.07. 201316.09.00,0016.09.201311000,003,00%1471,15
17.09. 201318.03.000,0018.03.201311000,003,00%3423,71
19.03. 201416.09.000,0016.09.201480000,003,00%3240
Всього 9 380,60

За період з 17.09.2014 року по 19.06.2017 року:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуДата здійснення платежуСума внесеногоплатежуРозмір річних відсотківСума 3%
17.09. 201431.12.000,00-03,00%1188,13
01.01. 201531.12.000,00-03,00%4080
01.01. 201631.12.000,00-03,00%4080
01.01. 201707.06.000,00-03,00%588,56
08.06. 201719.06.00,0019.06.3,00%123,30
Всього 10059,99

За період з 20.06.2017 року по 19.07.2017 року:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуДата здійснення платежуСума внесеногоплатежуРозмір річних відсотківСума 3%
20.06.201719.07.0,00-03,00%197,80
Всього 197,80

Таким чином, 3% річних за період з 05.05.2013 року по 19.07.2017 року з урахуванням платежів, здійснених ОСОБА_4, складає 9380,60 + 10059,99 + 197,80 = 19 638,39 грн.

Розрахунок інфляційних втрат.

Згідно з Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Оскільки прострочення виконання зобов'язання виникло 05.05.2013 року, а позивач нарахувала суми, передбачені статтею 625 ЦК України, по 19.07.2017 року, то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з травня 2013 року по липень 2017 року включно.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Інфляційні втрати за період з 05.05.2013 року по 16.09.2014 року з урахуванням платежів здійснених ОСОБА_4:

Дата початкуКінцева датаКількістьднівСума боргуІндексінфляціїДата здійснення платежуСума внесено го платежуЗагальний відсоток інфляційних втратІнфляційнівтрати
05.05.201319.06.00,00Трав. 2013 року - 100,1 19.06.201310000,001,00%0
20.06.201303.07.00,00Чер. 2013 року - 100,003.07.201310000,001,00%0
04.07.201316.09.00,00Лип. 2013 року - 99,9 Сер. 2013 року 99,3 16.09.201311000,000,99%0
17.09.201318.03.000,00Вер. 2013 року - 100,0 Жов. 2013 року - 100,4 Лис. 2013 року 100,2 Груд. 2013 року - 100,5 Січ. 2014 року - 100,2 Лют. 2014 року - 100,6 18.03.201311000,001,02%4 540
19.03.201416.09.6000,00Бер. 2014 року - 102,2 Квіт. 2014 року - 103,3 Трав. 2014 року - 103,8 Чер. 2013 року - 101,0 Лип. 2014 року - 100,4 Сер. 2014 року 100,816.09.201480000,001,09%19 440
Всього 23980

Інфляційні втрати за період з 17.09.2014 року по 19.06.2017 року:

Дата початкуКінцева датаКількістьднівСума боргуІндексінфляціїДата здійснення платежуСума Внесено го платежуЗагальний відсоток інфляційних втратІнфляційнівтрати
17.09.201431.12.00,00Вер. 2014 року - 102,9 Жов. 2014 року - 102,4 Лист. 2014 року 101,9 Груд. 2014 року - 103,0 -01,1%13 600
01.01.201531.12.000,00Січ. 2015 року - 103,1 Лют. 2015 року - 105,3 Бер. 2015 року - 110,8 Квіт. 2015 року - 114,0 Трав. 2015 року - 102,2 Черв. 2015 року - 100,4 Лип. 2015 року - 99,0 Серп. 2015 року 99,2 Вер. 2015 року - 102,3 Жов. 2015 року - 98,7 Лист. 2015 року 102,0 Груд. 2015 року - 100,7 -01,43%58 480
01.01.201631.12.000,00Січ. 2016 року - 100,9 Лютий 2016 року - 99,6 Бер. 2016 року - 101,0 Квіт. 2016 року - 103,5 Трав. 2016 року - 100,1 Чер. 2016 року - 99,8 Лип. 2016 року - 99,9 Серп. 2016 року 99,7 Вер. 2016 року - 101,8 Жов. 2016 року - 102,8 Лист. 2016 року 101,8 Груд. 2016 року - 100,9 -01,12%16 320
01.01.201707.06.000,00Січ. 2017 року - 101,1 Лют. 2017 року - 101,0 Бер. 2017 року - 101,8 Квіт. 2017 року - 100,9 Трав. 2017 року - 101,3 -01,06%8160
08.06.201719.06.00,00Черв.2017 року - 101,619.06.1,02%2720
Всього 99280

Інфляційні втрати за період з 20.06.2017 року по 19.06.2017 року з урахуванням платежів здійснених ОСОБА_4:

Дата початкуКінцева датаКількістьднівСума боргуІндексінфляціїДата здійснення платежуСума Внесено го платежуЗагальний відсоток інфляційних втратІнфляційнівтрати
20.06.201719.07.0,00Лип.2017 року - 100,2-01,00%0
Всього 0

Таким чином інфляційні втрати за період з 05.05.2013 року по 19.07.2017 року з урахуванням платежів, здійснених ОСОБА_4, складають: 23 980 + 99 280 + 0 = 123 260 грн.

Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_4 за договором позики складає: 80 000 грн. основного боргу +19 638,39 грн. 3% річних + 123 260 грн. інфляційних втрат = 222 898, 39 грн.

Щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої і другої статті 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Проте частиною третьою статті 39 цього Закону передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-340 цс15 і підтримана Верховним Судом у постанові від 14 березня 2018 року (справа №344/428/16-ц, провадження №61-2822св18).

Пунктами 1.1., 3.1.4, а також положеннями Розділу VI договору іпотеки передбачено право іпотекодержавтеля (ОСОБА_3.) задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неповного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором позики грошей шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Апеляційним судом встановлено, що за станом на час звернення ОСОБА_3 до суду з позовом заборгованість ОСОБА_4 за договором позики грошей склала 222 898 грн. 39 коп.

Згідно п.2.5. договору іпотеки його сторони визначили вартість предмета іпотеки у сумі 404 378 грн. Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_4 не надала суду жодних доказів про зміну вартості предмета іпотеки, клопотань про проведення товарознавчої експертизи суду не заявлено.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Отже, апеляційний суд виходить з того, що допущене ОСОБА_4 порушення умов договору позики грошей у цьому конкретному випадку є істотним та таким, що змінює обсяг прав ОСОБА_3, позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору позики. Позбавлення іпотекодержателя (ОСОБА_3.) права на звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка у встановленому порядку доведена апеляційним судом на підставі наданих у справу доказів і встановлених фактичних обставин, призведе до порушення співвідношення майнових прав сторін, що не узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства (судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність), що закріплені у пунктах 5 та 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

Зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №235/3619/15-ц, провадження №14-11цс18 (постанова від 21 березня 2018 року), апеляційний суд визнає за можливе не зазначати у резолютивній частині рішення про початкову ціну предмета іпотеки.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором позики грошей від 27 квітня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Литвиненко О.М., за реєстровим номером №1317, на загальну суму 222 898 грн. 39 коп. (80 000 грн. - основного боргу, 19 638 грн. 39 коп. - три проценти річних, 123 260 грн. - інфляційні втрати) звернути стягнення на предмет іпотеки (договір іпотеки від 27.04.2012, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Литвиненко О.М., за реєстровим № 1319) - нежитлове приміщення (будинок побуту) по АДРЕСА_1, загальною площею 503,4 кв.м., шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до ст.38, ст.39 ЗУ «Про іпотеку» з початковою вартістю не нижчою від ринкової ціни.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов