ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1430/19 Справа № 205/498/18 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк",

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник АТ КБ "ПриватБанк") звернувся до ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

03 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNТ0АЕ00000147, згідно умов якого позивач зобов'язувався надати відповідачу кредитні кошти, шляхом надання готівкою через касу банку на строк з 03.03.2007 року по 03.03.2011 року, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, у розмірі 11 342,77 доларів США на наступні цілі: купівлю автомобіля у сумі 10 400,00 доларів США, а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2., а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 104,00 доларів США у момент надання кредиту, а також у розмірі 832, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у розмірі 3328, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченому п.п.2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу відповідно до кредитного договору (а.с.15-17).

В якості забезпечення зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 03.03.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору (а.с.18).

Згідно зі статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. У разі порушення такого зобов'язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно частини 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Цією нормою закону чітко встановлено право кредитора вимагати виконання зобов'язань за договором як від усіх боржників разом, так і окремо від будь-якого з них окремо, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором ОСОБА_1 надав в заставу автомобіль Mersedes Benz, модель: 280Е, рік випуску: 1995, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі:WIN-НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач неналежно виконує свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними і станом на 20.11.2017 року утворилася заборгованість в сумі 6913,48 доларів США, яка складається з 5318,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 1595,42 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Проте, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути лише суму заборгованості за кредитом у розмірі 5318,06 доларів США (екв. 140875,41 грн.).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України "Про заставу" застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із ч.3 ст. 3 Закону України "Про заставу" застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з положеннями ст.16 ЦК України особа, яка вважає своє майнове право порушеним може звернутися до суду за захистом відповідного права, самостійно визначивши при цьому способи їх захисту, які визначенні частиною 2 указаної статті.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNТ0АЕ00000147 від 03 березня 2007 року в розмірі 5369,59 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 5318,06 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом 51,33 доларів США, звернуто стягнення на автомобіль Mersedes Benz, модель: 280Е, рік випуску: 1995, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі:WIN-НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1

20 жовтня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про передачу предмета застави в заклад.

Однак, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року була залишена без змін, провадження по вказаній справі закрито у зв'язку з вже наявним судовим рішенням за даними позивними вимогами.

Таким чином, новий строк позовної давності розпочав свій відлік з 30 березня 2015 року, а з позовом про захист своїх прав Банк звернувся 24 січня 2018 року, що в межах строку загальної позовної давності.

Зважаючи на те, що звернення стягнення на предмет застави не є єдиним способом захисту прав кредитора, після того як указаний спосіб захисту (звернення стягнення на підставі рішення суду) не призвів до належного виконання зобов'язання за кредитним договором - у кредитора виникло право звернутися до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості у загальному порядку.

Пунктом 7.1. кредитного договору встановлено дату погашення кредиту в повному обсязі до 03 березня 2011 року.

Таким чином, Банком було реалізоване право на дострокову вимогу на підставі рішення суду від 28 листопада 2012 року, у зв'язку з чим настав строк виконання зобов'язання за кредитним договором, тобто строк виконання основного зобов'язання було змінено на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Після набрання рішенням суду законної сили боржник повинен його виконати, однак у цей термін рішення не було виконане, що свідчить про порушення законних прав та інтересів АТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами.

Так, ч. 5 ст. 261 ЦК України вбачається, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст. 264 ЦК України).

Правила переривання перебігу позовної давності (ст. 364 ЦК України) застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Згідно з ч.3,4 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду законної сили.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то початок строку позовної давності починає свій відлік з дня набрання рішення суду законної сили та невиконання рішення боржником.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначений змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Умовами кредитного договору встановлено виконання зобов'язань окремими частинами до 03 березня 2011 року, та оскільки з ухваленням рішення про дострокове стягнення заборгованості (звернення стягнення на авто) строк виконання зобов'язання позичальника змінився, та у позичальника не має зобов'язань по виконанню договору щомісяця окремими частинами, а виникло зобов'язання погасити заборгованість одним платежем згідно рішення суду, що відповідачем не зроблено, таким чином строки позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до ч.1,3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи, що рішення суду про звернення стягнення не виконане, банк правомірно звернувся із позовом до боржників з вимогою виконання обов'язку за договором кредиту в повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNТ0АЕ00000147 від 03 березня 2007 року в розмірі 5318,06 доларів США (екв. 140875,41 грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по 2 641,42 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNТ0АЕ00000147 від 03 березня 2007 року в розмірі 5318,06 доларів США (екв. 140875,41 грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по 2 641,42 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова