Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 309/373/14-ц

провадження № 61-7795св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: відділ державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради, ОСОБА_2,

третя особа - Хустська державна нотаріальна контораЗакарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року у складі судді Довжанин М. М. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Готра Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2, третя сторона без самостійних вимог - Хустська державна нотаріальна контора Закарпатської області, про усунення перешкод у оформленні спадкового майна, шляхом визнання реєстрації права власності та свідоцтва про право власності незаконними та зобов'язання вчинення дій.

Позов мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) відкрилась спадщина на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 була дружина ОСОБА_6, яка фактично проживала у будинку на день смерті спадкодавця. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Спадкоємцями на день смерті ОСОБА_6 були її діти: ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 У передбачений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадкового майна подав тільки ОСОБА_1, який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_7 у визначений шестимісячний строк заяви про прийняття спадкового майна за спадкодавцем - ОСОБА_6 до нотаріальної контори не подавав та на день її смерті разом із нею у будинку АДРЕСА_1 не проживав, тобто фактично у спадщину після смерті ОСОБА_6 не вступив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер.

У травні 2011 року позивач дізнався, що Хустським державним бюро технічної інвентаризації Закарпатської області зареєстровано права власності за ОСОБА_7

На підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2010 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7

Посилаючись на те, що проведена реєстрація права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_7 на підставі рішення Хустського районного суду від 23 січня 2004 року є незаконною, оскільки в рішенні Хустського районного суду від 23 січня 2004 року (справа № 2-142/2004 року) відсутнє визнання права власності на спірний будинок за ОСОБА_7 та порушує право позивача на оформлення спадкового майна в нотаріальній конторі після смерті - ОСОБА_6 позивач просив суд:

усунути перешкоди ОСОБА_1 в оформленні спадкового майна шляхом визнання реєстрації права власності Хустським державним підприємством технічної інвентаризації від 29 липня 2009 року за реєстровим № 27730726 на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 за № 4615, в книзі 31, власник - ОСОБА_7, підстава виникнення права - рішення Хустського районного суду Закарпатської області суду від 23 жовтня 2004 року, справа № 2-142/2004 року, незаконною та скасувати її; визнати свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 30 грудня 2010 року, видане ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку з надвірним спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 недійсним та скасувати його; припинити право власності ОСОБА_2 на спадкове майно, а саме на Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду від 06 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в оформленні спадкового майна шляхом визнання незаконною та скасування реєстрації від 29 липня 2009 року права власності Хустським державним підприємством технічної інвентаризації за реєстровим № 27730726 на будинок АДРЕСА_1, номер запису 4615, в книзі 31, власник - ОСОБА_7, підстава виникнення права - рішення Хустського районного суду Закарпатської області суду від 23 січня 2004 року у справі № 2-142/2004 року, приватна частка - 1/2.

Скасовано рішення реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень Хустського бюро технічної реєстрації - правонаступник - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції (відділ державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради) від 29 липня 2009 року; реєстраційний номер 27730726; тип об'єкта: будинок; адреса об'єкта: АДРЕСА_1; номер запису 4615 в книзі 31, місто Хуст Закарпатська область; власник: ОСОБА_7; підстава виникнення права власності рішення Хустського районного суду від 23 січня 2004 року у справі № 2-142/2004; форма власності: приватна, частка - 1/2.

Свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 30 грудня 2010 року, видане ОСОБА_2 на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований АДРЕСА_1 за відсутністю правової підстави його видачі визнано недійсним.

Скасовано рішення реєстратора - Хустської районної державної нотаріальної контори Закарпатської області, реєстровий № 25791626 від 13 грудня 2010 року про видачу свідоцтва про право на спадщину № 5055974, спадкова справа № 46545751, за спадкодавцем - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Спадкоємець - ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що проведена бюро технічної інвентаризації реєстрація права власності за ОСОБА_7 від 29 липня 2009 року на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 є незаконною, оскільки в рішенні Хустського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2004 року (справа № 2-142/2004 року) визнання за ОСОБА_7 будь-якої частки права власності на спірний будинок відсутнє.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд Закарпатської області погодився із висновками районного суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просить скасувати рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки встановленим рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2004 року обставинам, а також тому, що позивач ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_7 вже реалізували своє право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, а тому права позивача не порушено.

Судами не застосовано до спірних правовідносин позовну давність про застосування якої просив відповідач.

Доводи інших учасників справи

У березні 2018 року ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_9 подали до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2001 року визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 2000 року видане ОСОБА_7 на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, а також встановлено, що ОСОБА_7 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняв. Рішення набрало законної сили.

Натомість рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2004 року на яке посилається позивач на обґрунтування своїх вимог за ОСОБА_7 не визнавалось право власності на спадкове майно, а лише встановлено порядок користування приміщеннями спадкового будинку, а тому реєстрація за ОСОБА_7 права власності на Ѕ частини спадкового майна - житлового будинку на підставі цього рішення є незаконною.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами та мотиви з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належав подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках по 1/2 частини кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини житлового будинку, АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями були: дружина ОСОБА_6, дочка - ОСОБА_10, син - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_7 Заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори ніхто із спадкоємців відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР не подавав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6, яка фактично проживала в будинку після смерті чоловіка та продовжувала вести господарство.

Спадкоємцями після її смерті були: дочка ОСОБА_8, син ОСОБА_1 та син ОСОБА_7

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2001 року свідоцтво про право на спадщину видане на ім'я ОСОБА_7 на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини вищевказаного спадкового майна після смерті батька і після смерті матері (а. с. 16-17). Рішення вступило в законну силу та є виконаним.

Згідно з витягом з реєстру прав власності від 08 липня 2009 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частини спірного будинковолодіння на підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2001 року, справа № 2-133/2001.

Суди виходили з того, що ОСОБА_7 у володіння спадковим майном не вступив, а тому не набув на нього права власності.

Разом з тим, рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2004 року встановлено, що ОСОБА_7 проживав у спірному будинку разом зі своїми батьками і після їх смерті, що свідчить про вступ в оперативне володіння та управління майном спадкодавців, а тому відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР його слід вважати таким, що прийняв частину спадщини після померлих батьків. Цю обставину визнав і сам позивач ОСОБА_1 Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. На підставі встановлених обставин суд провів реальний розподіл житлового будинку на дві близькі до ідеальних долі по Ѕ частини позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_7 (а. с. 21-22, т.1).

На підставі вищевказаного судового рішення ОСОБА_7 29 липня 2009 року зареєстрував за собою право власності на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини п'ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, як не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що проведена 29 липня 2009 року реєстрація права власності за ОСОБА_7 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, а після його смерті - 31 березня 2011 року за ОСОБА_2, є незаконною, оскільки рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2004 року (справа № 2-142/2004 року) за ОСОБА_7 право власності на частину спірного житлового будинку не визнавалось.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що виділ часток нерухомого майна можливий лише якщо майно перебуває у спільній частковій власності сторін.

Крім того, рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2001 року вирішувалось питання щодо Ѕ частини спірного житлового будинку, право власності на яку визнано за позивачем після смерті обох батьків. Питання щодо іншої Ѕ частини судом не вирішувалось.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2004 року встановлено, що ОСОБА_7 набув права власності на Ѕ частини спадкового майна - житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку статті 549 ЦК Української РСР, а тому виділив частки в натурі. Таким чином, ОСОБА_7 на законних підставах зареєстрував за собою право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що оспорюване позивачем свідоцтво про право власності за законом від 30 грудня 2010 року, видане ОСОБА_2 на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, порушує права позивача як спадкоємця після смерті ОСОБА_6

Помилковим є також посилання судів як на підставу для задоволення позову ОСОБА_1 на рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2011 року та рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2010 року, оскільки апеляційний суд Закарпатської області справу по суті заявлених вимог не переглядав, рішення Хустського районного суду Закарпатської області, яким за ОСОБА_2 було визнано право на спадщину за законом на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, було скасовано з підстав незалучення до участі у справі не позивача, а третіх осіб, чиї права могли бути порушенні оскаржуваним рішенням.

За таких обставин, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2, третя сторона без самостійних вимог - Хустська державна нотаріальна контора Закарпатської області, про усунення перешкод у оформленні спадкового майна, шляхом визнання реєстрації права власності та свідоцтва про право власності незаконними та зобов'язання вчинення дій відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило