233 № 233/6821/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

за участю

секретаря Теліціної О.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на її утримання, зазначивши, що вона є рідною бабою дівчинки. Її донька ОСОБА_4 перебувала у шлюбі із відповідачем по справі, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3. В подальшому шлюб було розірвано, а 15 серпня 2003 року ОСОБА_4 померла, після чого дитина стала мешкати в їх з чоловіком родині. Від народження дитини та до теперішнього часу ОСОБА_2 ніякої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, на тривалий час зник, зважаючи на що вона змушена була звертатись до суду із заявою про оголошення його безвісно відсутнім, а згодом - померлим. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до дитини на протязі багатьох років не зявлявся за місцем її проживання, жодним чином не цікавився її життям, не телефонував та не спілкувався з нею. Дитина залишилася на повному утриманні та вихованні її та її чоловіка. Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини на її користь у розмірі ј частин усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, яка приймала участь в режимі відеоконференції, підтримала заявлені позовні вимоги. Позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу її донькою ОСОБА_4 із відповідачем, останній самоусунувся від виконання обовязків з виховання та утримання доньки, навіть жодного разу не навідав її та не спілкувався з нею, не підтримував матеріально. 15 серпня 2003 року її донька ОСОБА_4 трагічно загинула, а онука ОСОБА_3 залишилась мешкати в їх з чоловіком родині, оскільки рідний батько навіть не поцікавився її долею. Протягом багатьох років взагалі не виявляв буд-якого інтересу до дитини, жодного разу не зателефонував, не поцікавився її життям та здоровям, не підтримував матеріально. Дівчинка жодного разу батька не бачила. Змушена була звертатись до суду із заявою про оголошення відповідача безвісно відсутньою особою, а згодом і померлим. Будь-яких перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_2 з її боку не чинилось. Обєктивні причини, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обовязки у відношенні доньки відсутні.

Відповідач ОСОБА_2, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, частково визнав позов не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, оскільки визнав, що з 2003 року він не виявляв інтересу до дитини, не виконував своїх батьківських обовязків з її виховання та утримання, не навівши переконливих причин на пояснення цих обставин. Проти стягнення аліментів на утримання дитини заперечував, пославшись на скрутне матеріальне становище та відсутність стабільного джерела доходу, зазначивши при цьому, що він є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має.

Свідок ОСОБА_5, який приймав участь в режимі відеоконференції,в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки ОСОБА_1 і рідним дідом ОСОБА_3, яку вони з дружиною виховують з народження, оскільки мати дитини померла в 2003 році. З народження дитини ОСОБА_2 ніякої участі в її житті не приймав, матеріальної допомоги на утримання не надавав, долею дитини не цікавився, навіть жодного разу не спілкувався з донькою, в тому числі, і по телефону.

Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що показання свідка ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам, які мали місце.

Відповідно до ст.171 СК України суд вислухав думку дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з приводу питання, що розглядається судом. ОСОБА_3 пояснила, що не заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї, оскільки він жодної участі в її житті не приймає, про його існування вона дізналась недавно.

Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідка, з*ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІІІ-НО № 386451 (а.с.11).

ОСОБА_2Є та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-НО № 114383 (а.с.10).

15 березня 2003 року народилась ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.9).

15 серпня 2003 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-НО № 745781 (а.с.8).

Після смерті матері ОСОБА_3 залишилась мешкати в родині позивачки, що визнається відповідачем.

Рішенням виконкому Костянтинівської міської ради від 17 вересня 2003 року № 448 ОСОБА_1М призначена опікуном онуки ОСОБА_3 (а.с.17).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2004 року ОСОБА_2 вуло визнано безвісно відсутнім (а.с.14).

Відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2009 року ОСОБА_2 було оголошено померлим (а.с.15).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_2 було скасовано рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2009 року про оголошення його померлим (а.с.16).

Як вбачається з довідок від 25 квітня 2017 року № 225 (а.с.6 на звороті), від 14 грудня 2018 року № 8109 (а.с.7), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та мешкає разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_5Г (а.с.7), позитивно характеризується за місцем навчання (а.с.20).

З висновку від 09 жовтня 2018 року № 995/26 вбачається, що Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

Як вбачається з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частинами 1-4 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов*язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Приймаючи до уваги викладене, оцінивши вищенаведені докази у сукупності, зважаючи, в тому, числі і на позицію відповідача, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки майже з її народження, протягом багатьох років не забезпечує матеріально, не піклується про неї та не виявляє батьківської турботи, якої потребує дівчина, не займається її вихованням, взагалі не спілкується навіть в телефонному режимі, не піклується про фізичний та духовний стан доньки зазначене дає підстави вважати про наявність винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов*язками, що являється згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки.

Частиною 2 ст. 165 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов*язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Суд вважає за необхідне в порядку ст. 182, ст. 184 СК України стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з 21 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Доводи відповідача про неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини суд до уваги не бере, зважаючи на те, що ОСОБА_2 є працездатною особою, яка не має на утриманні інших осіб, отже має можливість виконувати обовязок з утримання дитини..

Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 150, 164 СК України, ст, ст. 4,19,259,263, 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5; РНОКПП НОМЕР_2) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, з 21 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча пятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 26 квітня 2019 року.

Суддя