ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 492/16/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2764/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року у складі судді Варгаракі С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ПАТ «АБ « Експрес-Банк» звернулося до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3 346,92 грн (а.с. 2-3,103-104).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року ПАТ АБ «Індустріалбанк» було залучено до участі у цивільній справі за позовом ПАТ «АБ «Експрес-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості як правонаступника позивача ПАТ «АБ «Експрес-Банк» (а.с. 146).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року в задоволенні позову ПАТ АК «Індустріалбанк» відмовлено повністю (а.с.155-157).

В апеляційній скарзі банк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову

Неправильність рішення суду обґрунтовано порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що банк звернувся до суду з позовом у грудні 2016 року, уточнивши його у жовтні 2017 року, про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №111936/30/к від 20 липня 2017 року, а саме суми боргу за простроченими відсотками та суми пені за відсотками, які виникли в період з 11 липня 2013 року по 30 січня 2016 року, яка утворилася після рішення суду від 20 січня 2014 року (а.с.160-163).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування реальної заборгованості, з якої банк здійснив нарахування відсотків за кредитом та пені після здійснення примусового виконання рішення суду від 20 січня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 липня 2012 року між ПАТ «АБ «Експрес-Банк» (у теперішній час ПАТ «АК «Індустріалбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 111936/30/к1 про надання останньому кредитних коштів у розмірі 7 000 грн. на споживчі цілі із зарахуванням коштів на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 липня 2014 року (а. с. 4-6).

Відповідно до п.6.2. Договору за прострочення Позичальником визначеного Договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному Договором, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов'язання за кожний день прострочення.

Згідно меморіальних ордерів № 2883, 2884 від 20 липня 2012 року банком було здійснено перерахування ОСОБА_2 на його поточний рахунок № НОМЕР_1 суми кредиту в розмірі 7 000,00 грн. (а. с. 7, 8).

Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20 січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АБ «Експрес-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №111936/30/к1 від 20 липня 2012 року станом на 10 липня 2013 року на загальну суму 7 874,68 грн. (а. с. 107-108).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 52289887 від 10 листопада 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 492/1388/13-ц, виданого 04 березня 2014 року, закінчено в зв'язку з стягненням та перерахуванням суми заборгованості в повному розмірі (а. с. 78).

Як вбачається з квитанцій № 45 від 07 листопада 2016 року ОСОБА_2 сплатив банку 8 974,49 грн. (а.с.79).

Відповідно до квитанцій від 13 лютого 2017 року, 03 лютого 2017 року та від 15 лютого 2017 року відповідачем погашено заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 5 850,00 грн. (а. с.81).

Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за простроченими відсотками 2 230,86 грн. та суму пені за відсотками 1 116,06 грн., на загальну суму 3 346,92 грн., які виникли в період з 11 липня 2013 року по 30 листопада 2016 року ( а.с.105-106).

В силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2ст.1050 ЦК України,якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до вимог ч.1,ч.3ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Оскільки боржником погашено кредитну заборгованість, доказів наявності кредитної заборгованості, на яку позивачем нараховано передбачені договором проценти та пеня, не надано, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача 3 346,92,грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з позовом у грудні 2016 року, уточнивши його у жовтні 2017 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором №111936/30/к від 20 липня 2017 року, а саме суми боргу за простроченими відсотками та суми пені за відсотками, які виникли в період з 11 липня 2013 року по 30 січня 2016 року, яка утворилася після рішення суду від 20 січня 2014 року, є підставами для задоволення позову банку, помилкові.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Право та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового забезпечення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц.

При встановлених обставинах суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в стягненні з позичальника суми пені та прострочених відсотків.

Інших доводів неправильності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

В результаті встановленого та на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга ПАТ «АК «Індустріалбанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції-залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ «АК «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Головуючий /підпис/ Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков