ЄУН № 336/4171/18
пр. № 2/336/267/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, вказавши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований проживаючим, але фактично не мешкає близько 13 років відповідач ОСОБА_2 Оскільки відповідач більше року в будинку не мешкає без поважних причин, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 110 в будинку № 2 по вул. Кутузова у м. Запоріжжя.

Ухвалоаю суду від 03.09.2018 року провадження у справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року підготовче провадження закрите та справу призначено до розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснивши, що ОСОБА_2 є її сином від першого шлюбу з ОСОБА_3 та з 1999 року зареєстрований проживаючим у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак фактично у квартирі не мешкає близько 13 років, перешкод у проживанні не мав. У зв'язку з реєстрацією відповідача у квартирі позивач вимушена нести додаткові витрати при оплаті житлово-комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у звязку з відсутністю відомостей про місце проживання (перебування), у судове засідання не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач не направив до суду відзиву на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

В ході розгляду справи позивачем заявлено клопотання про допит свідків, яке судом задоволено.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що є чоловіком позивача, відповідач ОСОБА_2 в квартирі не мешкає близько 13 років, перешкод у проживанні не мав, однак, знятися з реєстрації не бажає, а позивач у свою чергу не може оформити субсидію та несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальнихх послуг.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сусідкою позивача, живе у квартирі АДРЕСА_2 протягом 37 років, відповідача ОСОБА_2 не бачила приблизно 15 років, де він мешкає їй не відомо.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 14995 від 19.08.2003 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради (а.с. 9).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ № 1350208 від 28.08.2003 року, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відсудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 08.04.2019 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 10, 63-64).

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 28.08.2018 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 04.03.1999 року по теперішній час (а.с. 34).

Судом не оцінюються в якості доказів акти, видані Центром обслуговування абонентів МКП «Основаніє», про непроживання відповідача у квартирі, адже МКП "Основаніє" не має повноважень на здійснення відповідної перевірки та встановлення фактів проживання чи не проживання осіб у житлі.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 більш ніж рік не мешкає у квартирі, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами та показами свідків, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 110 в будинку № 2 по вул. Кутузова у м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаємо наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк