Справа № 456/2327/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1517/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 щодо повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання та зобовязання розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчих документів,

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 щодо повернення виконавчих листів №456/2327/15-ц, виданих 01.03.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про проведення розподілу в натурі земельної ділянки та проведення розподілу у натурі житлового будинку, розташованих у м.Стрий Львівської області по вул.Головінського, 11, та зобовязати старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 розпочати примусове виконання рішення на підставі цих виконавчих листів у порядку та строки, визначені статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що вказані виконавчі листи були предявлені ним до виконання у названий вище відділ державної виконавчої служби, однак, виконавчі листи йому повернуто з повідомленням головного державного виконавця Трух О.Б. від 13.03.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, оскільки не містить дій зобовязального характеру.

Однак, такі дії та рішення державного виконавця заявник вважає неправомірними, оскільки виконання рішення суду, зокрема, про розподіл земельної ділянки в натурі можливе лише із залученням для цього відповідних спеціалістів для виготовлення технічної документації, встановлення межових знаків на місцевості тощо, а тому вказане рішення не може містити висновків зобовязального характеру по відношенню до боржника ОСОБА_4, оскільки вона не наділена необхідними для цього повноваженнями.

Зазначає, що він виконав вимоги Закону і разом із заявою про примусове виконання рішення суду долучив оригінали виконавчих листів та усі необхідні документи, на підставі яких державний виконавець повинна була відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.05.2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу виконавчого листа №456/2327/15-ц, виданого 01.03.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про проведення розподілу у натурі земельної ділянки, розташованої у м.Стрий по вул.Головінського, 11 Львівської області.

Зобовязано старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6, або іншу посадову особу Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вирішити питання про відкриття виконавчого провадження у порядку та строки, визначені статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу виконавчого листа №456/2327/15-ц, виданого 01.03.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про проведення розподілу у натурі земельної ділянки, розташованої у м.Стрий по вул.Головінського, 11 Львівської області.

В задоволенні іншої частини вимог заявника, зокрема, які стосуються примусового виконання рішення суду про поділ будинку, відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_4, просить її скасувати в частині задоволених вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що суд вийшов за межі заявлених у скарзі вимог, оскільки з власної ініціативи вирішив зобовязати старшого державного виконавця вирішити питання про відкриття виконавчого провадження, хоча така вимога заявником при зверненні до суду із скаргою не заявлялась.

Крім того, звертає увагу, що висновки суду про необхідність вчинення державним виконавцем дій по примусовому виконанню виконавчого листа про розподіл земельної ділянки грунтуються на припущеннях і не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що рішення суду та видані на його підставі виконавчі листи не містять жодного обовязку, який вона повинна виконати особисто, а тому на її думку, державний виконавець вірно повернув виконавчі листи стягувачу без прийняття їх до виконання.

Крім того, зазначає, що суд не вправі зобовязувати державного виконавця приймати рішення та/або вчиняти дії, які не передбачені законом, оскільки це є свавільним втручанням у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень.

В судове засідання представник Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не зявився, про дату, час та місце розгляду справи названий відділ державної виконавчої служби був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, пояснення сторони заявника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 01.03.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано два виконавчих листи у справі №456/2327/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про реальний розподіл будинку та земельної ділянки, в яких викладено резолютивну частину рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.09.2017 року, що набрало законної сили 25.01.2018 року.

Так, зокрема, у виконавчому листі №456/2327/15-ц про розподіл земельної ділянки (а.с.9), судове рішення за наслідками вирішення скарги по якому оскаржується апелянтом, зазначено:

«Провести розподіл у натурі земельної ділянки площею 0,0524 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), розташованої у м.Стрий Львівської області по вул.Головінського,11, кадастровий номер: 0:11:007:0016, між її співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4, пропорційно їхніх часток у вказаній земельній ділянці по 1/2 частині у кожного.

Надати ОСОБА_2 земельну ділянку із забудовою площею 268,0 кв.м. з геометричними розмірами по периметру по ходу годинникової стрілки: від т.1 до т.2 12,18 м., від т.2 до т.3 на відстані 1,0 м. від стіни сараю та літньої кухні, від т.3 до т.4 на відстані 1,0 м. від тамбура житлового будинку, від т.4 до т.5 по стіні житлового будинку, від т.5 до т.6 по внутрішній стіні, яка розділяє квартири співвласників, від т.6 до т.7 по стіні житлового будинку, від т.7 до т.8 12,77 м., від т.8 до т.1 30,12 м.»

Стягувачем за цим виконавчим листом є ОСОБА_2, а боржником ОСОБА_4

Вказаний виконавчий лист був предявлений стягувачем до виконання у Стрийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

За наслідками розгляду заяви стягувача, 13.03.2018 року головним державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (а.с.8).

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Вимоги до виконавчого документа зазначені у статті 4 цього Закону.

Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Заходи примусового виконання рішень визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до цієї статті, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 18 Закону, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для чого йому надано право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, проводити їх огляд; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні ; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Враховуючи наведені вище вимоги Закону й те, що ухвалене і звернуте стягувачем до виконання рішення суду стосується примусового розподілу земельної ділянки в натурі між стягувачем ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_4, для проведення якого необхідно, зокрема: отримати безперешкодний доступ до земельної ділянки, що підлягає поділу між стягувачем та боржником і перебуває у їхньому володінні, який, з урахуванням наданих виконавцю повноважень, може бути забезпечений тільки під час вчинення ним заходів примусового характеру, а також залучити спеціалістів, оскільки виконання рішення повязане із винесенням на місцевості визначених для кожної із сторін земельних ділянок конкретних геометричних розмірів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання дій державного виконавця щодо повернення названого вище виконавчого листа стягувачу без прийняття його до виконання неправомірними, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Безпідставними колегія суддів вважає й доводи апелянта щодо виходу суду за межі заявлених у скарзі вимог, оскільки статтею 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд першої інстанції, визнавши неправомірною дію державного виконавця по поверненню названого вище виконавчого листа стягувачу без прийняття його до виконання, дійшов правильного висновку, що для усунення вказаного порушення (поновлення порушеного права заявника) необхідно вирішити питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа про реальний розподіл земельної ділянки, оскільки відповідно до ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа після прийняття державним виконавцем рішення про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим документом.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення скарги заявника та не вказують на допущення судом порушень вимог матеріального та/або процесуального закону, які б були обовязковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 квітня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_7