ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м.Суми

Справа №588/1967/18

Номер провадження 22-ц/816/2170/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Монделіс Україна»

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Линник О.С., у приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» (далі - ПрАТ «Монделіс Україна»), в якому просить стягнути на його користь суму різниці між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком у розмірі 8 763,07 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року на його користь було стягнуто з ПрАТ «Монделіс Україна» різницю між фактично сплаченими коштами та середнім заробітком за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2018 року по 29 травня 2018 року в сумі 7 932, 65 грн. В подальшому, нарахування заробітної плати також продовжувалося з порушенням його права на оплату праці, а саме за періоди з 29 травня до 04 червня 2018 року, з 04 червня до 29 червня 2018 року, за жовтень 2018 року та компенсацію відпустки за 21 день йому проводили без урахування коефіцієнтів підвищення погодинного тарифу, які були встановлені вищевказаним рішенням суду. В результаті чого утворилася заборгованість з 04 червня по 29 червня 2018 року - 1895, 05 грн, за жовтень 2018 року - 3 314, 08 грн, за компенсацію відпустки тривалістю 21 день - 1 813, 14 грн, а всього - 8 763, 07 грн. Крім того зазначає, що за період з 29 травня по 04 червня 2018 року йому взагалі не сплати заробітну плату, яка за ці дні складає 1740,80 грн. Просить стягнути з ПрАТ «Монделіс Україна» суму різниці між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком позивача у розмірі 8763,07 грн з утриманням з цієї суми податків.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 січня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Монделіс Україна» на користь ОСОБА_1 різницю між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком у розмірі 8 763, 07 грн з утриманням із цієї суми податків.

Стягнуто з ПрАТ «Монделіс Україна» на користь держави 704 грн 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Монделіс Україна», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У своїх доводах вказує на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що в період з 29 травня по 04 червня 2018 року позивач вчинив прогул, що виключає обов'язок ПрАТ нараховувати йому за цей період заробітну плату, і це встановлено рішенням Тростянецького районного суду від 28 вересня 2018 року. Також посилається на довідку від 20 серпня 2018 року № 1394 про індивідуальний розрахунок заробітної плати працівників підприємства, що обґрунтовує здійснені нарахування позивачу по заробітній платі та компенсації відпустки, а показники по заробітній платі, встановлені рішенням Тростянецького районного суду від 21 серпня 2018 року, не підлягають застосуванню за інші періоди, ніж встановлені в цьому рішенні. Зокрема, вказаний в цьому рішенні суду коефіцієнт підвищення заробітної плати був визначений за квітень-травень, а тому не може застосовуватися за червень, як того вимагає позивач. Крім того, зазначає, що суд застосував погодинні тарифи для іншої посади, ніж ту, яку займає позивач. Також, при коригуванні суми доплати компенсації відпустки, суд неправильно застосував Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого коригування заробітної плати проводиться з урахуванням фінансових можливостей та за наявності такого рішення, передбаченого у колективному договорі (угоді). Так, наказом ПрАТ «Монделіс Україна» № 11-аг від 02 вересня 2015 року, у Товаристві встановлено коефіцієнт підвищення середнього заробітку на рівні 1,0. З огляду на вищевикладене, вимоги позивача вважає безпідставними.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від ОСОБА_1, в якому він зазначає, що докази, надані апеляційному суду ПрАТ «Монделіс Україна» не підлягаю дослідженню, оскільки вони не подавались до суду першої інстанції. До того ж, вказує, що період з 29 травня по 04 червня рішенням суду від 28 вересня 2018 року прогулом визнаний не був. Не потребує окремого доказування і необхідність проведення коригування середнього заробітку, оскільки це встановлено рішенням суду від 21 серпня 2018 року. Звертає увагу, що до апеляційної скарги не додано копію довідки № 1394 від 20 серпня 2018 року, на яку посилається апелянт, щодо індивідуального підходу в оплаті праці, хоча такий підхід є порушенням як національного законодавства так і Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права (ООН). Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПрАТ «Монделіс Україна» Мельника О.В., який підтримав апеляційну скаргу, позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в спірний період відповідачем здійснено підвищення погодинного тарифу операторів пакувальних автоматів бісквітної секції, а тому середня заробітна плата, яка зберігалась за позивачем у період відсторонення його від роботи, а також заробітна плата за відпрацьований час, підлягає корегуванню на відповідний коефіцієнт підвищення. Крім того рішенням суду позивачу було збільшено розмір виплат заробітної плати за деякі місця, а отже підлягає перегляду і розмір виплати компенсації за невикористану відпустку. Також суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь заробітної плати у період з 29 травня по 4 червня 2018 року.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року, яке забрало законної сили, встановлено, що наказом ПрАТ «Монделіс Україна» від 11 серпня 2017 року №180 ОСОБА_1, оператора пакувальних автоматів, звільнено з 11 серпня 2017 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції ПрАТ «Монделіс Україна», стягнуто 20 992 грн. 62 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми податків та інших обов'язкових платежів при виплаті та 2 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 15 січня 2018 року рішення суду від 15 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог щодо оскарження наказів №6 від 13 липня 2017 року та №8 від 11 серпня 2017 року про оголошення ОСОБА_1 доган скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано незаконними вказані накази. Зобов'язано ПрАТ «Монделіс Україна» нарахувати ОСОБА_1 премію за результатами діяльності, якої він був позбавлений на час дисциплінарного стягнення, застосованого наказом №6 від 13 липня 2017 року. Змінено рішення місцевого рішення в частині мотивів поновлення ОСОБА_1 на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції.

15 листопада 2017 року директором фабрики видано наказ за №186 «Про поновлення на посаді», відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції ПрАТ «Монделіс Україна» з 11 серпня 2017 року, зобов'язано здійснити виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць, з утриманням суми податків та інших обов'язкових платежів. Крім того, даним наказом ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 15 листопада 2017 року із збереженням заробітної плати відповідно до встановленого тарифу.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 30 січня 2018 року, яке постановою Апеляційного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року залишено без змін, визнано незаконним та скасовано наказ директора фабрики ПрАТ «Монделіс Україна» №186 від 15 листопада 2017 року в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

26 березня 2018 року директором фабрики видано наказ №51, яким, на підставі ухвали Верховного Суду від 12 березня 2018 року, зупинено дію наказу №186 від 15 листопада 2017 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітних секції та його відсторонення від роботи із збереженням середньої заробітної плати до перегляду рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Сумської області від 15 січня 2018 року у касаційному порядку.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу ПрАТ «Монделіс Україна» залишено без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 15 січня 2018 року залишено без змін. У зв'язку з чим, наказом генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна» від 29 травня 2018 року №88, скасовано наказ №51 від 26 березня 2018 року, зобов'язано провести з ОСОБА_1 повний розрахунок за час вимушеного прогулу (а. с. 12-14).

Також рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 28 вересня 2018 року встановлено, що наказом № 95 «Про проведення перевірки» створено комісію для проведення перевірки обставин відсутності оператора пакувальних автоматів ОСОБА_1 та відсторонено останнього від роботи з 04.06.2018 року на період проведення службової перевірки зі збереженням середньої заробітної плати.

Наказом № 149 від 29.06.2018 року позивача звільнено з посади оператора пакувальних автоматів з 29.06.2018 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України з виплатою компенсації за 21 день невикористаної відпустки.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 28 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2018 року поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна». Стягнуто з ПАТ «Монделіс Україна» на користь ОСОБА_1 31007 грн 48 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу на моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Після чергового поновлення позивача на роботі 28 вересня 2018 року позивача знову не допускають до виконання виробничих обов'язків зі збереженням середнього заробітку. Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 1 Порядку, обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

За змістом пункту 10 Порядку, обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав для корегування середнього заробітку за час відсторонення позивача від роботи зі збереженням середнього заробітку на коефіцієнт підвищення тарифних ставок та відхиляє доводи відповідача виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-4 статті 96 КЗпП України встановлено, що системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Тобто, у відповідності до положень трудового законодавства України, тарифна ставка (оклад) визначається в залежності від групи, категорії і професії робітника за одиницю робочого часу, а не кожному працівнику індивідуально, як зазначає відповідач.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення на підприємстві індивідуальної тарифної ставки для працівників в межах однієї категорії посад - операторів пакувальних автоматів, відповідачем суду не надано.

Більш того, відповідач у своїх доводах вказує на індивідуальний розрахунок заробітної плати працівників підприємства, в залежності від результатів професійної діяльності.

Однак, зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» слідує, що заробітна плата, окрім тарифної ставки (окладу), включає в себе також доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Обов'язок відповідача корегувати розмір середнього заробітку на коефіцієнт підвищення тарифної ставки встановлено пунктом 10 Порядку та не пов'язується із наявністю відповідного положення у колективному договорі чи з прийняттям товариством відповідного рішення, як помилково вважає відповідач.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що відповідно до наказу № 11-аг від 02 вересня 2015 року по теперішній день в Товаристві діє визначений коефіцієнт підвищення середнього заробітку на рівні 1,0. Це не узгоджується з іншими доказами у справі, в тому числі і наданими самим Товариством.

Дійшовши правильного висновку про наявність підстав для корегування середнього заробітку позивача, суд першої інстанції не з'ясував розмір погодинного тарифу операторів пакувальних автоматів виробничої секції в спірний період у зв'язку з чим невірно визначив розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до розрахункових листків ОСОБА_1 за червень та жовтень 2018 року середній заробіток позивача нараховано з 41,85 грн за годину, виходячи з погодинного тарифу 33,21 грн (а. с. 15).

В той же час відповідно до довідки ПАТ «Монделіс Україна» наданої відповідачем на виконання ухвали апеляційного суду від 02 квітня 2019 року мінімальний розмір погодинного тарифу операторів пакувальних автоматів виробничої секції в червні 2018 року складав 39,22 грн, а в жовтні 2018 року - 48,04 грн. Таким чином коефіцієнт підвищення погодинного тарифу за червень 2018 року складає 1,2 (39,22 грн/33.21 грн), за жовтень 2018 року 1,45 (48,04 грн/33,21 грн). Середній заробіток за годину для обчислення середньої заробітної плати позивача у червні 2018 року мав складати 50,22 грн (41,85 грн х 1,2), у жовтні 2018 року 60,68 грн (41.85 грн х 1,45). Різниця сум середнього заробітку за годину роботи, яка застосовувалась відповідачем при обчисленні середньої заробітної плати позивача, і сумою середнього заробітку за годину відкоригованого на коефіцієнт підвищення погодинного тарифу у червні 2018 року склала 8,37 грн (50,22 грн - 41,85 грн), а за жовтень 2018 року 18,83 грн (60,68 грн - 41,85 грн). Сума недоплати середньої заробітної плати складає: за червень 2018 року 151 година х 8,37 грн (різниця сум) = 1263,87 грн, за жовтень 2018 року 176 годин х 18,83 грн (різниця сум) = 3314,08 грн.

Крім того суд першої інстанції не перевірив розрахунок позивача на підтвердження його вимог про стягнення недоплаченої суми компенсації за невикористану відпустку при звільненні 29 червня 2018 року.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року стягнуто з ПАТ «Монделіс Україна» на користь ОСОБА_1 різницю між фактично сплаченими коштами та середнім заробітком за час вимушеного прогулу, пов'язаного із відстороненням від роботи за період із 01 січня 2018 року по 29 травня 2018 року в сумі 7 932 грн 65 коп. із утриманням із цієї суми податків та інших обов'язкових платежів при виплаті. Проте відповідачем було нараховано позивачу компенсацію за 21 день невикористаної відпустки без врахування зазначеного рішення суду.

Позивач при здійсненні розрахунків компенсації відпустки, обрав розрахунковий період з вересня 2017 року по травень 2018 року, тобто 9 місяців. Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), нарахування виплат компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Тобто, розрахунковий період для компенсації невикористаної відпустки необхідно брати за 12 місяців - з червня 2017 року по травень 2018 року. Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем на виконання ухвали апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, компенсація за невикористану відпустку при звільненні позивача 29 червня 2018 року, нарахована за період з червня 2017 року по травень 2018 року з урахуванням заробітної плати відкоригованої рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року складає 5487,72 грн. Позивачу було нараховано до виплати 5015,64 грн, а тому сума недоплати складає 472,08 грн, а не 1813,14 грн - згідно розрахунку позивача.

Крім того суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування позивачу заробітної плати за період з 29 травня по 04 червня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний період був предметом розгляду в справі № 588/1094/18 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Монделіс Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За результатами розгляду вказаної справи, рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 28 вересня 2018 року було встановлено, що 29 травня та 04 червня 2018 року були оплачені позивачу середнім заробітком, а період з 30 травня по 03 червня не є періодом вимушеного прогулу в розумінні ст. 235 КЗпП України, який має оплачуватись середнім заробітком, оскільки в цей період позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ, повинен був працювати згідно графіка 01 та 02 червня 2018 року. У зв'язку з видачею товариством наказу від 29.05.2018 року № 88 позивач з 30 травня 2018 року по 03 червня 2018 року не був відсторонений, що виключає підстави для збереження за ним середнього заробітку у цей період. Оскільки позивач в указані дні фактично не працював, хоча і не з власної вини, бо не був обізнаний з вказаним наказом та графіком роботи, підстави для нарахування йому за цей період середньої заробітної плати відсутні (а.с.39-45).

Заявляючи позовні вимоги про стягнення заробітної плати за вказаний період позивач не врахував вимоги ст. 94 КЗпП України згідно якої заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Його посилання на те, що укладеним між ним та відповідачем трудовим договором передбачено обов'язок роботодавця забезпечити йому 40 години на тиждень, є помилковими. Зазначена умова трудового договору визначає максимальну кількість робочого часу на тиждень для працівника та не підставою для оплати днів, в які працівник фактично не працював та за ним не зберігався середній заробіток відповідно до діючого законодавства.

Таким чином вимоги позивача про нарахування йому заробітної плати за період з 29 травня по 04 червня 2018 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду на підставі п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні та на користь позивача необхідно стягнути з ПрАТ «Монделіс Україна» недоплачену середню заробітну плату за червень та жовтень 2018 року в сумі 4577,95 грн та недоплачену компенсацію за невикористану відпустку при звільненні 29 червня 2018 року в сумі 472,08 грн, а всього 5050,03 грн.

Враховуючи, що ціна позову складає 8 763 грн 07 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 січня 2019 року змінити та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» на користь ОСОБА_1 недоплачену середню заробітну плату за червень 2018 року та жовтень 2018 року в сумі 4577,95 гривень та недоплачену компенсацію за невикористану відпустку при звільненні 29 червня 2018 року в сумі 472,08 гривень, а всього 5050,03 гривень з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: С.Г.Хвостик

О.С. Собина