РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/976/19

провадження у справі № 2/0285/561/19

23 квітня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.

сторони у справі: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

встановив:

19.03.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на у тримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн., та на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі даного позову до суду та до досягнення дітьми повноліття повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що діти практично перебувають на її утриманні, оскільки після розірвання шлюбу відповідач не надає коштів на їх у тримання в добровільному порядку. Вказує, що діти потребують утримання і від батька. Старший син навчається в технікумі, що потребує також додаткових матеріальних витрат. Позивач працює, однак перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідач офіційно не працює, однак має нерегулярні заробітки, які витрачає лише на свої потреби. Тому від взмозі сплачувати аліментів на дітей, у визначено в позові розмірі.

20.03.2019 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, пояснивши, що офіційно не працює, має нерегулярні заробітки від ведення домашнього господарства.

Доповівши позовні вимоги, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Як встановлено, батьками неповнолітніх дітей : синів, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сторони у справі /а.с.11/.

Згідно довідки від 14.03.2019 року № 321, виданої Чижівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області неповнолітні діти перебувають на її утриманні /а.с.8/.

Позивач посилається на те, що діти потребують належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримуються фактично лише матір'ю, оскільки батько дитини самоусунувся від надання регулярної та достатньої допомоги синам.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє їх утримання.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено в судовому засіданні, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, зокрема, є здоровим, працездатним, отримує нерегулярні доходи, та не достатньо приймає участь в утриманні своїх синів, на спростування чого останнім не було подано заперечень. Крім цього, відповідачем визнано розмір аліментів, який він взмозі сплачувати по 1000 грн. на кожного сина щомісячно.

Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти на старшого сина ОСОБА_5 в розмірі по 1500 грн. щомісячно та на меншого сина ОСОБА_6 в розмірі 1200 грн., що буде відповідати як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів.

Крім цього, задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в такому розмірі, який вказано в позові.

Віповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред»явлення) позовної заяви.

У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць.

Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355, п.п.15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей : сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. щомісячно, та на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, та до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 19.03.2019 року.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Найменування сторін:

- позивач ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання - вул. Молодіжна, 51, с. Таращанка, Новоград-Волинський район, Житомирська область);

- відповідач ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання - вул.Молодіжна, 23, с. Таращанка, Новоград-Волинський район, Житомирської області).

Дата складення повного судового рішення 25.04.2019 року.

Суддя А.В.Михайловська