Номер провадження 2/754/3677/19
22 квітня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.04.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу квартири. Договір підписано сторонами, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 370. Відповідно до вищевказаного договору ОСОБА_2 є власником квартири в багатоповерховому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач мав звільнити квартиру у день посвідчення Договору, тобто 05.04.2017 року, та знятись з реєстраційного обліку квартири до 05.05.2017 року. Однак, всупереч умовам Договору та нормам чинного Законодавства, відповідач не здійснив передачу позивачу ключів від Квартири, та не звільнив її взагалі, продовжуючи і по теперішній час знаходитись у квартирі та перешкоджати позивачу у користуванні та володінні своїм майном. Окрім того, відповідач знехтував своїм обов'язком, передбаченим п. 5.1.3. Договору, а саме не здійснив зняття з реєстраційного обліку у квартирі протягом 30 днів з моменту посвідчення Договору. Відповідач заважає позивачу вільно користуватись належним йому на праві приватної власності квартири та в добровільному порядку виселятися не збирається.Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суду усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_3.
05.04.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу квартири, згідно якого дана квартира належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 (а.с. 9-12).
Відповідно до п. 5.1. Договору, Продавець (Відповідач) зобов'язаний:
- знятись з реєстраційного обліку у Квартирі не пізніше 30 календарних днів з дня посвідчення цього Договору;
- звільнити Квартиру, що є предметом цього Договору, та передати ключі в день посвідчення цього Договору.
У своїй позовній заяві ОСОБА_2 вказує про те, що відповідач мав звільнити квартиру у день посвідчення Договору, тобто 05.04.2017 року, та знятись з реєстраційного обліку квартири до 05.05.2017 року. Однак, всупереч умовам Договору та нормам чинного законодавства, відповідач не здійснив передачу позивачу ключів від спірної квартири, та не звільнив її взагалі, продовжуючи і по теперішній час знаходитись у квартирі та перешкоджати позивачу у користуванні та володінні своїм майном.
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на придбану квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку.
Як встановлено при розгляді справи, відповідач ОСОБА_3 був власником спірної квартири і відповідно його право на користування житловим приміщенням та його право на проживання у ньому випливало з права власності на цю квартиру.
Вказані права відповідача припинилися з часу відчуження квартири і зміни її власника на позивача, який, як повноправний власник квартири на даний час, не надавав свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідача у своїй квартирі.
У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на цю квартиру, у зв'язку з чим припинення ним права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою.
Таким чином, після відчуження спірної квартири відповідач користується квартирою АДРЕСА_1 без відповідної на це правової підстави, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження нерухомим майном.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Приймаючи до уваги те, що реєстрація та проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, у повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе усунути перешкоди у користуванні квартирою з боку ОСОБА_3 шляхом виселення.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, Конституцією України, ст. 317, 319, 391 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні ним права користування та розпорядження житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня постановлення.

Позивач - ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6

Повний текст рішення виготовлений 24 квітня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська