ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4753/19 Справа № 182/8236/18 Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів- Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Тихомировим І.В. в місті Нікополь Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем вони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу з осені 2003 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_4. З серпня 2014 року вони припинили шлюбні відносини та ведення домашнього господарства, та відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. Тому просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 29 жовтня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісяця з урахуванням індексації, до досягнення повноліття сина, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апелянт посилається на те, що при визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом не враховано положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року.

Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, не врахував що вона доглядає за хворим сином з діагнозом неврозоподібний синдром з поліморфними гиперкинезами, офіційно не працює.

Крім того, звертає увагу на те, що суд залучив до розгляду даної цивільної справи ОСОБА_5 в якості третьої особа без повідомлення позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 2003 року проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_4, батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с. 3).

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с. 4).

Згідно розписок, що містяться в матеріалах справи відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина з липня 2016 року по вересень 2018 року (а.с. 24-27).

Відповідно до виконавчого листа № 2-4673/2002 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 23 серпня 2005 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини (а.с.28).

Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов'язок по сплаті аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., суд першої інстанції, враховуючи принципи розумності та справедливості, вікові потреби дитини, а також те, що відповідач є працездатною особою, сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до повноліття дитини, дійшов висновку, що саме такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та обох батьків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, як батька дитини, аліментів на користь позивача, на утримання сина ОСОБА_4

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в сумі 1000 грн., на думку колегії судів, суд першої інстанції вірно врахував матеріальний стан відповідача, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, реальну можливість відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі та дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не враховано положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року при визначені розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки ухвалюючи рішення суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи та виходив з рівності батьків утримувати дитину до її повноліття, при цьому врахував матеріальний стан сторін, стан здоров'я відповідача та дитини, та те, що у платника аліментів на утриманні є дитина від іншого шлюбу.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що суд не врахував, що позивач доглядає за хворим сином з діагнозом неврозоподібний синдром з поліморфними гиперкинезами, офіційно не працює, оскільки зазначені обставини є підставою для стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача в тій частині, що суд залучив до розгляду даної цивільної справи ОСОБА_5 в якості третьої особа без повідомлення позивача, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Чинним законодавством визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, без яких ухвалити законне і обґрунтоване рішення в справі неможливо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 53 ЦПК України за клопотанням відповідача залучив до участі у справі ОСОБА_5, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідно до виконавчого листа № 2-4673/2002 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 23 серпня 2005 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що рішення по даній справі може в подальшому вплинути на права та обов'язки ОСОБА_5, дійшов обґрунтованого висновку щодо залучення її до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У зв'язку з чим, судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам й доказам по справі у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України, й правильно визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, з подальшою індексацією, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо необхідності збільшення розміру аліментів.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і відзиви сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий :

Судді: