Справа № 450/3958/18 Провадження № 2/450/673/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

секретаря судового засідання Лаба С. П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Звенигородської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, що помер 09.02.2005 року право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0, 4619га, кадастровий номер :16:000:0155, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4342 га, кадастровий номер :20:000:0325, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ЛВ №084833 від 29.03.2002 року значаться за ОСОБА_2.

В обґрунтування позову, покликається на те, що 09.02.2005 року помер ОСОБА_2, який за життя розпорядився своїм майном та склав заповіт, усе своє майно останній заповів ОСОБА_1, тобто позивачу в справі. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина в склад якої увійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0, 4619га, кадастровий номер :16:000:0155, розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4342 га, кадастровий номер :20:000:0325, розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Позивач після смерті спадкодавця звернулась в нотаріально контору та успадкувала частину майна, однак через втрату оригіналу правовстановлюючого документа, вона не має можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку, що зумовлює необхідність звернутися в суд з позовом задля забезпечення захисту порушеного права на спадщину, який просить задоволити.

04.12.2018 року провадження у справі відкрито.

Позивач в підготовче судове засідання не з'явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 34 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії свідоцтва про смерть серія І-СГ №014923 від 12.04.2005 року, виданого відділом РАЦС Пустомитівського РУЮ Львівської області, актовий запис №05, вбачається, що 09.02.2005 року помер ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0, 4619га, кадастровий номер :16:000:0155, розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4342 га, кадастровий номер :20:000:0325, розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ЛВ №084833 від 29.03.2002 року значаться за ОСОБА_2.

Судом встановлено та стверджується копією свідоцтва про право на спадщину серія ВСМ № 823403 від 17.11.2005 року, згідно заповіту, посвідченого виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 30.11.1994 року за реєстровим № 31, ОСОБА_2 усе своє майно заповів ОСОБА_1 позивачу.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заводилась.

З копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ВСМ №823403 від 17.11.2005 року, вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 за заповітом, яка виявила намір прийняти спадщину і прийняла її частину, а саме: житловий будинок, розташований у с. Гринів №889.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно приписів ст.328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності.

Згідно ст. 1269 ч.1 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач звернувся у встановлені законом строки в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, чим підтвердив намір успадкувати майно ОСОБА_2, який склав заповіт на її корись, однак позбавлена у позасудовому нотаріальному порядку здійснити свої спадкові права у повному обсязі та отримати свідоцтво про право на спадщину на інше майно, що увійшло до спадкової маси, зокрема земельні ділянки, оскільки оригінал державного акту втрачений спадкодавцем та не може бути відновлений спадкоємицею відповідно до чинного законодавства, враховуючи визнання позову відповідачем, позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та підлягають до задоволення.

Таким чином, представлені суду докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на предмет їх достовірності та допустимості, а також їх достатності та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені обставини судом свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 328, 1216, 1218, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 13, 142, 200, ч. 2 ст. 247, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, в порядку спадкування за ОСОБА_2, який помер 09.02.2005 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4619 га, кадастровий номер :16:000:0155, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ЛВ №084833 від 29.03.2002 року значиться за ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1, в порядку спадкування за ОСОБА_2, який помер 09.02.2005 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4342 га, кадастровий номер :20:000:0325, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ЛВ №084833 від 29.03.2002 року значиться за ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.01.2019 року.

СуддяОСОБА_3