Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 743/116/16-ц

провадження № 61-27344 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року у складі судді Жовток Є. А. та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року у складі колегії суддів: Страшного М. М., Єстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України») про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 21 серпня 2015 року по

06 листопада 2015 року він працював на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової робити філії «Ріпкинський райавтодор»

ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Наказом начальника філії «Ріпкинський райавтодор» від 20 жовтня 2015 року

№ 14 його звільнено з указаної посади з 06 листопада 2015 року на підставі частини першої статті 36 КЗпП України за угодою сторін, однак у день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку.

На його звернення до відповідача з вимогою здійснити з ним повний розрахунок, ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 25, 26 листопада 2015 року перерахувало на його банківську картку грошові кошти в розмірі 4 750,82 грн, однак повний розрахунок не було проведено.

Невиплата належних йому при звільненні грошових коштів потребувала додаткових зусиль для організації життя, позбавила його можливостей забезпечення ліками як інваліда ІІІ групи, що спричинило моральні страждання.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених повних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 11,74 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2015 року по 14 березня 2016 року у розмірі

6 430,88 грн та 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, відшкодувати будь-які податки та відрахування, що можуть бути йому нараховані у зв'язку з указаними сумами.

Рух справи та короткий зміст судових рішень

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 грудня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівській області від 16 січня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком судово-економічної експертизи від 29 вересня 2016 року встановлено наявність арифметичних помилок у розрахунку про нарахування і виплату заробітної плати, та необгрунтованість утримання профспілкових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 за період його роботи. Разом з тим, станом на

26 листопада 2015 року (проведення виплат належних ОСОБА_1) у відповідача не існувало будь-якої заборгованості з виплати заробітної плати, а навпаки існує переплата у розмірі 453,60 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області

від 16 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що висновок суду про проведення з позивачем розрахунку при звільненні грунтується на висновку судово-економічної експертизи від 19 вересня 2016 року, який апеляційний суд не перевірив, зокрема яку методику розрахунку застосовано експертом при проведенні дослідження, не звернув увагу, що роботодавець у день звільнення з працівником не розрахувався, що є порушенням вимог статті 116 КЗпП України та не навів достатніх правових підстав не застосування статті 117 КЗпП України.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з метою дотримання вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року судом була призначена повторна судово-бухгалтерська експертиза, однак вона не була проведено з вини ОСОБА_1, який її не оплатив. З урахуванням приписів статті 109 ЦПК України, суд дійшов висновку, що наявність заборгованості з виплати заробітної плати, внаслідок порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України є не підтвердженою.

Узагальнені зміст та доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що апеляційний суд неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 109 ЦПК України, оскільки він не ухилявся від проведення експертизи, а навпаки цікавився її рухом, зокрема телефонував до експертної установи, а 20 грудня 2017 року електронною поштою направив лист-запит до експертної установи з метою з'ясування на якій стадії перебуває проведення експертиза, на який отримав відповідь про те, що після вивчення справи буде складено звіт про вартість проведення судово-економічної експертизи та на його поштову адресу буде надіслано рахунок про оплату. Під час ознайомлення справи йому стало відомо, що суд звертався із запитом до експертної установи, однак він був повернутий до суду за закінченням терміну зберігання, а на повторний запит суду Київська незалежна експертна установа повернула матеріали справи без проведення експертизи у зв'язку з відсутністю оплати рахунку від 15 жовтня 2017 року. Вказував на те, що експертна установа не надсилала йому рахунок про оплату за проведення судово-економічної експертизи і такі докази не містяться у матеріалах справи. На порушення норм процесуального права, апеляційний суд без з'ясування обставин не проведення експертизи, постановив ухвалу про призначення справи до судового розгляду без повідомлення учасників справи, та ухвалив судове рішення на підставі власних припущень.

Станом на дату розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 21 серпня 2015 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 працював на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи філії «Ріпкинський райавтодор» ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Наказом начальника філії «Ріпкинський райавтодор» від 20 жовтня 2015 року

№ 14 позивач звільнений з указаної посади з 06 листопада 2015 року на підставі частини першої статті 36 КЗпП України за угодою сторін. У день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, належні йому суми виплачені після звільнення, останній платіж здійснено 26 листопада 2016 року.

Висновком судово-економічної експертизи від 19 вересня 2016 року

№ СЕ-3-5-23.16 встановлено:

1) порушення в нарахуванні ОСОБА_1 заробітної плати за період з

21 серпня 2015 року по 26 листопада 2015 року існують у зв'язку з арифметичними помилками, допущеними працівниками підприємства в розрахунку; 2) розрахунок про нарахування і виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 21 серпня 2015 року по 26 листопада 2015 року, здійснений відповідачем на підставі довідки про нарахування і виплату заробітної плати, є необгрунтованим у зв'язку з допущенням арифметичних помилок при його проведенні; 3) наявність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, документально не підтверджена; 4) заборгованість ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» перед ОСОБА_1 по кожній з належних йому виплат, станом на 26 листопада 2015 року, документально не підтверджується, а має місце переплата в розмірі 453,05 грн; 5) обгрунтованість відрахувань, здійснених із нарахованих ОСОБА_1 сум за період його роботи, в тому числі за листопад 2015 року, за довідкою про нарахування та виплату заробітної плати філією «Ріпкинський райавтодор», за період з

21 серпня 2015 року по 26 листопада 2015 року, не підтверджується, оскільки у розрахунках, виконаних підприємством, наявні арифметичні помилки;

6) проведення відрахувань профспілкових внесків з середнього заробітку ОСОБА_1, за час затримки розрахунку після звільнення, є необгрунтованим.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України).

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає, з огляду на наступне.

З метою повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи щодо наявності заборгованості зі сплати належних позивачеві сум у день звільнення та правильності нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада по 26 листопада 2015 року, суд за клопотанням ОСОБА_1, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області

від 05 вересня 2017 року призначив у справі судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа» (далі - ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа»).

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відповідач не оплатив проведення експертизи, чим ухилився від участі у експертизі, а тому відповідно до статті 109 ЦПК України наявні підстави вважати його позовні вимоги недоведеними.

З таким висновком апеляційного суду не можна погодитися, оскільки він не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до пункту 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, (далі - Інструкція) у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об'єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об'єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

06 вересня 2017 року матеріали цивільної справи направлено Київській незалежній судово-експертній установі.

22 лютого 2018 року суд направив до експертної установи запит про хід проведення експертизи, який було повернуто суду без вручення адресату, з відміткою «інші причини, що не дали змогу виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

01 березня 2018 року апеляційний суд направив повторний запит аналогічного змісту.

Листом від 27 лютого 2018 року № 6130 ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» повернуло матеріали справи без проведення експертизи у зв'язку з несплатою рахунку від 15 жовтня 2017 року № 15/10-8.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційний суд не виконав вимогу суду касаційної інстанції про необхідність перевірки висновку судово-економічної експертизи від 19 вересня 2016 року щодо правильності застосованої експертом методики розрахунку заборгованості, на якому грунтується рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що висновок експерта має суттєве значення для вирішення спору, апеляційний суд, оцінюючи поведінку позивача як таку, що спрямована на ухилення від сплати вартості експертного дослідження, не звернув увагу на відсутність доказів на підтвердження як направлення йому, так і отримання ним рахунку про оплату проведення експертизи.

Наявність у ОСОБА_1 інтересу у проведенні експертизи та відсутність наміру ухилення від здійснення її оплати підтверджується доданою до матеріалів касаційної скарги копією його електронного листа від 20 грудня

2017 року на адресу ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа», у якому він зазначав про відсутність повідомлень щодо оплати вартості послуг експертної установи, на яку отримав відповідь про те, що його буде у подальшому повідомлено про вартість такої.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з підпунктом першим, другим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необгрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин. які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України, не перевірив належним чином наявні у справі докази, не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, а відтак не встановив обставини справи, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено не повно, справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду бере до уваги, що справа тривалий час розглядається у суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним власного рішення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик