ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4561/19 Справа № 206/1173/19 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
УХВАЛА

23 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р.,Макарова М.О.

ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, заінтересовані особи - акціонерне товариство ОСОБА_3 ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 залишена без розгляду.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у вказаній справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2019 року призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року до апеляційного розгляду на 07 травня 2019 року.

22 квітня 2019 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по даній справі до завершення розгляду його скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням №58217484, на підставі виконавчого листа від 17 вересня 2013 року, з кінцевим строком предявлення 22 травня 2014 року, виданого Самарським районним судом м.Дніпропетровська у справі №436/5239/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ райффайзен ОСОБА_4 в особі Дніпропетровської обласної дирекції заборгованості по кредитному договору №014/3178/152457/82 від 02 вересня 2008 року у розмірі 600.745 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 3.219 грн.

Розглянувши заяву та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених в п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що оскільки справа перебуває на стадії виконання, рішення по справі набрало законної сили, а ОСОБА_1 оскаржує ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року, якою залишено без розгляду його скаргу на дії державного виконавця, виконавчий документ не оскаржується боржником у судовому порядку як це передбачено п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Крім того, відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи.

Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Європейський суд з прав людини у пілотному рішенні «ОСОБА_6 проти України» зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.149-153,260,381 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, заінтересовані особи - акціонерне товариство ОСОБА_3 ОСОБА_4, відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7