РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6891/18

пр. № 2/759/1207/19

04 березня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарях - Крічфалушій М.І., Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, заміну сторони у зобов'язанні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» про визнання договору про відступлення права вимоги, заміну сторони у зобов'язанні дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, заміну сторони у зобов'язанні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.08.2017р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні.

ОСОБА_1 вважає що даний договір про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні від 04.08.2017р. не відповідає вимогам закону та як наслідок є недійсним, що підтверджується наступним.

Пунктом 1.1 сторони погодили, що первісний кредитор відступає в повному обсязі, а новий кредитор приймає у повному обсязі, право вимоги, належне первісному кредитору та зобов'язується одночасно із укладенням цього договору сплатити за це грошові кошти у сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн., на користь первісного кредитора в порядку та на умовах, визначених цим договором.

За змістом п.1.2 договору після оплати у повному обсязі новим кредитором грошових коштів у сумі зазначеній у п.1.1 договору, право вимоги належне первісному кредитору та всі права і обов'язки первісного кредитора переходять до нового кредитора в бсязі та на умовах, які існували на дату укладення цього договору. В тому числі до нового кредитора переходить: право вимоги на суму основного зобов'язання по кредиту, відсотків за користування кредитом за кредитним договором, пені та штрафів у разі їх нарахування; Інші права, що випливають з кредитного договору та можуть бути здійснені новим кредитором, як повноправним кредитором боржника; Право вимоги за рішенням Господарського суду м. Києва від 05.06.2012р. по справі № 64/255-27/136-2012, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.08.2012р. по справі №5011-22/1067-2012, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.11,2012р. по справі №22-ц/2690/11582/2012.

Аналіз змісту оскаржуваного договору на думку позивача за основним позовом, він містить ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зокрема, договором передбачено, що грошова вимога до боржника уступається кредитором (ПАТ «ПроКредит Банк») в обмін на грошові кошти, які новий кредитор (ОСОБА_2) зобов'язався сплатити останньому, тобто за умовами договору фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Зазначає, що згідно приписів ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

В даному випадку клієнтом є ПАТ «ПроКредит Банк», а фактором - ОСОБА_2, який не має правових підстав прийняти право вимоги від банку, оскільки не має права на здійснення таких операцій.

Таким чином, Фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Отже, договір про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні від 04.08.2017р. укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 є недійсним оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 512, 1077, 1079 ЦК України, ст..1, 4, 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Також, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредитБанк» про визнання договору про відступлення права вимоги, заміну сторони у зобов'язанні дійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що предметом договору про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні від «04» серпня 2017 року є відступлення ПАТ «ПроКредит Банк», як первісного кредитора на користь ОСОБА_2, як нового кредитора права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, а також за Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.06.2012 року по справі № 64/255-27/136-2012, Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.08.2012 року по справі № 5011-22/1067-2012 та Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.11.2012 року по справі № 22-ц/2690/11582/2012.

Зазначає, що чинним цивільним законодавством договір цесії не виділено серед окремих видів цивільно-правових договорів, не визначено його істотні умови, не встановлено спеціальні вимоги до його форми. Отже, відступлення права вимоги не є самостійним видом договору, а має всі ознаки того чи іншого виду договору.

Відступлення права вимоги може здійснюватись, серед іншого, на підставі договору купівлі-продажу заборгованості. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги (цесії), якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому, вважає, що укладений договір про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні від «04» серпня 2017 року відповідає усім вимогам законодавства України, адже при укладені даного договору було дотримано всіх необхідних умов, передбачених при укладанні такого роду договорів.

Ухвалою суду від 11.05.2018р. відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі.

Представник ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2. в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників даного судового розгляду, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 04.08.2017р. між відповідачем ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2. укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1 сторони погодили, що первісний кредитор відступає в повному обсязі, а новий кредитор приймає у повному обсязі, право вимоги, належне первісному кредитору та зобов'язується одночасно із укладенням цього договору сплатити за це грошові кошти у сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн., на користь первісного кредитора в порядку та на умовах, визначених цим договором.

За змістом п.1.2 договору після оплати у повному обсязі новим кредитором грошових коштів у сумі зазначеній у п.1.1 договору, право вимоги належне первісному кредитору та всі права і обов'язки первісного кредитора переходять до нового кредитора в бсязі та на умовах, які існували на дату укладення цього договору. В тому числі до нового кредитора переходить: право вимоги на суму основного зобов'язання по кредиту, відсотків за користування кредитом за кредитним договором, пені та штрафів у разі їх нарахування; Інші права, що випливають з кредитного договору та можуть бути здійснені новим кредитором, як повноправним кредитором боржника; Право вимоги за рішенням Господарського суду м. Києва від 05.06.2012р. по справі № 64/255-27/136-2012, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.08.2012р. по справі №5011-22/1067-2012, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.11,2012р. по справі №22-ц/2690/11582/2012 (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов'язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" до фінансових послуг належить договір факторингу ст. 21 цього Закону встановлено, що державне регулювання ринку фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, яка була створена після ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (Указ Президента України № 1070/2011 від 23.11.2011 р.).

Окрім того, ч. 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, до якої Україна приєдналась 11.01.2006 р., визначено, що договір факторингу означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого позичальник відступає або може відступити право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі продажу товарів укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

Отже, у фактора відсутнє право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання.

Наведене свідчить, що укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 договір про відступлення права вимоги, за своєю юридичною природою є договором факторингу.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

З урахуванням викладеного, договір про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні від 04 серпня 2017 року є недійсним, оскільки на час його укладення останній суперечив актам цивільного законодавства

З огляду на наведене відповідно до ст. 203, 215, 1077, 1079 ЦК України, Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг", та керуючись ст. ст. 141 - 142, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 - 356 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, заміну сторони у зобов'язанні - задовольнити.

Визнати укладений 04 серпня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 договір про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні недійсним.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» про визнання договору про відступлення права вимоги, заміну сторони у зобов'язанні дійсним - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 в рівний долях сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Журибеда