КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6330/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 22 лютого 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Бородянського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, яку обґрунтовував тим, що в провадженні Бородянського районного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей та звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

23 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що в лютому 2018 року його колишня дружина ОСОБА_3 віддала йому дітей на постійне проживання, а сама переїхала проживати за невідомою йому адресою.

Хоча діти проживають разом з ним і на утриманні матері не перебувають державний виконавець продовжує стягувати з нього аліменти.

Просив зупинити стягнення по виконавчому листу №761/33120/15-ц, виданому Шевченківським районним судом в частині стягнення аліментів та заборгованості по аліментах в період з 06 листопада 2015 року до дня винесення рішення по справі та набрання ним законної сили.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 22 лютого 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та винести постанову про задоволення його заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 23 грудня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до нього, про стягнення аліментів, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 листопада 2015 року до досягнення повноліття ОСОБА_4, після чого стягувати у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття ОСОБА_6

04 січня 2016 року на підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження №49819943.

В лютому 2018 року його колишня дружина ОСОБА_3 віддала йому дітей на постійне проживання і переїхала проживати за невідомою йому адресою до іншої особи жіночої статі.

15 січня 2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у м. Києві державної адміністрації було прийнято рішення визначити місце проживання дітей з ним, батьком.

Він перерахував грошові кошти по заборгованості аліментів на депозитний рахунок Шевченківського ВДВС не зважаючи на те, що діти проживають з ним і потребують фінансової підтримки. Він купує одяг, взуття, продукти харчування, канцтовари та інше необхідне для дітей.

Аліментні грошові кошти в сумі 122 749,27 грн. які перебувають на депозитному рахунку Шевченківського ВДВС головного територіального управління юстиції м. Києва є власністю дітей і повинні бути затраченими на благо та на користь дітей, а не передані матері дітей, яка живе окремо від дітей, для власних потреб як того вимагає на сьогоднішній день ОСОБА_3

Після прийняття рішення 15 січня 2019 року комісією з питань захисту прав дитини Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з ним, які фактично з ним проживають з 17 лютого 2018 року, ОСОБА_3, яка стверджувала на комісії, що не претендує на аліментні гроші дітей в сумі 122 749,27 грн., хоче щоб гроші залишились у дітей, а сама 18 січня 2019 року з'явилась до Шевченківського ВДВС ГТУЮ м. Києва і подала заяву про перерахування аліментних грошей на її змінений картковий банковий рахунок.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Так, позивач посилався на п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, відповідно до якого позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, при цьому, позивач заявив про необхідність забезпечення позову про звільнення від сплати аліментів та заборгованості, а не про оскарження виконавчого документа про стягнення аліментів.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно положень ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За умовами п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивач заявив про необхідність забезпечення позову про звільнення від сплати аліментів та заборгованості по аліментах, а не про оскарження виконавчого документа про стягнення аліментів.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 22 лютого 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба