ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Солостар" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Солостар» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 грудні 2017 року ТОВ «Солостар» звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСББ «Добровольців 10» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Просило усунути перешкоди у користуванні належною на праві власності ТОВ «Солостар» квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та зазначити, що рішення є підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів (а.с.4-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «Солостар» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСББ «Добровольців 10» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено (а.с.65-68).

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "Солостар", звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.73-77).

В порядку ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили апеляційну скаргу відхилити (а.с.84-86).

В порядку ст. 360 ЦПК України від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили, в задоволені апеляційної скарги ТОВ "Солостар" відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.92-97).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ЗАТ «Дніпропетровська фірма «Мрія» на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 07 листопада 2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 27 жовтня 2005 року, належав на праві власності гуртожиток, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45, 48).

У 1996 році ОСОБА_1 повторно отримала ордер на жилу площу у гуртожитку на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства від 16 лютого 1996 року та їй було надано право на заняття кімнати № 215 разом із сином ОСОБА_2

У липні 2011 року ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідачів, у тому числі і ОСОБА_1, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» було відмовлено (а.с.28-32).

Під час розгляду указаної цивільної справи судом першої інстанції, з висновками якого погодилися й суд інших інстанцій, було встановлено, що відповідачі на законних підставах проживають у спірних кімнатах гуртожитку та відсутні підстави для виселення відповідачів.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23 квітня 2017 року у лютому 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Меньшиковою К.О. зареєстровано право власності ТОВ «Солостар» на частину квартирного (багатоквартирного) житлового будинку літ. А-9, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності серія та номер ДП11, виданої 13 вересня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, акта оцінки вартості та приймання-передачі об'єкта нерухомого майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Солостар» від 15 лютого 2017 року виданого ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» (а.с.45).

У подальшому ТОВ «Солостар» у вересні 2017 року зареєструвало за собою право власності на квартиру загальною площею 22,5 кв.м. та житловою площею 17,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі технічного паспорта від 01 вересня 2017 року, виданого ТОВ «Концепт К», протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Солостар» № 368 від 21 вересня 2017 року (а.с.10).

Після отримання права власності на спірне майно, позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у квартирі відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2. На адресу відповідачів позивачем було направлено письмову вимогу від 28 листопада 2017 року про необхідність звільнити житлової площі (а.с.11-12).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 47 Конституції України, ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. 132, 125, ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вселені у зазначене приміщення у порядку, встановленому законом, у зв'язку із чим були зареєстровані у ньому, тривалий час проживають там та жодних відомостей про те, що вони самоправно зайняли приміщення позивачем не надано. На час поселення мешканців приміщення мало статус гуртожитку. Наступні зміни статусу приміщення не потягли за собою зняття мешканців з реєстрації, тому що таке питання не вирішувалося, тож на час зміни статусу та власників спірне приміщення юридично та фактично не було вільним. Відповідачам не надавалося інше приміщення, у яке вони могли бути відселені у зв'язку зі зміною статусу приміщення та зміною його власників.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Солостар» про те, що відповідачі займають спірне приміщення самовільно - без законних на те підстав, оскільки вона ніколи не знаходились у трудових відносинах з позивачем, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вселені до зазначеного приміщення у порядку, встановленому законом, у зв'язку із чим були зареєстровані у ньому.

Крім того, якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою слід враховувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, оскільки згідно зі ст. 132 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст. 125 ЖК УРСР, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

У частині 4 ст. 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ч.1 ст.19 Закону України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачена заборона виселення мешканців гуртожитку без попереднього надання іншого житла.

У зв'язку з чим, доводи позивача про відсутність трудових правовідносин товариства із відповідачами не є умовою для задоволення позову товариства про виселення мешканців гуртожитку.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вселення відповідачів у спірну квартиру було незаконним, а виселення відповідачів, зареєстрованих у спірному приміщенні, відповідає вимогам закону, не порушує конституційних прав відповідача на житло, та не завдасть шкоди їх правам та інтересам.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Солостар» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: