ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/21/19 Справа № 206/2872/16-ц Головуючий у першій інстанції: Сухоруков А.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, Дніпровська міська рада, орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування, скасування реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є його рідною сестрою, а ОСОБА_6 його дружина. 27 червня 2014 року йому та ОСОБА_5 Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Свідоцтва були видані на домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частках, кожному по 1/2 частині домоволодіння. Підготовкою документів для оформлення спадщини займалася відповідачка ОСОБА_5, яка повідомила йому, що 27.06.2015 року необхідно з'явитися в нотаріальну контору для того, щоб підписати необхідні документи та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Він повністю довіряв відповідачці в питаннях оформлення документів. Згідно змісту свідоцтва про право на спадщину за законом спадщина складалася з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1. До житлового будинку літ. А-1 з прибудовою А1-1, з прибудовою а-1, ганком - а, ганком - а1, загальною площею 132,4 кв.м житловою площею 13,2 кв.м, примикають господарсько-побутові будівлі: літня кухня - Б, сарай Г, сарай Д, погріб Д, сарай Е, вбиральня Ж, душ З, сарай И, споруди №1-3, 1 - ворота, огорожа, вимощення, хвіртка. На момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у нього були сумніви щодо законності прибудови до житлового будинку А1-1, так як будівництво цієї прибудови було розпочато в 2009 році самочинно без будь-яких дозволів, отриманих в передбаченому законом порядку. До смерті батька будівництво закінчено не було. Навіть станом на цей час прибудова не має стелі, відсутня підлога та штукатурка на стінах, але нотаріус перевірила документи та повідомила, що перешкод для видачі свідоцтва про право на спадщину немає. Відповідачка також запевнила мене, що всі документи вона підготувала правильно. Після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом, відповідачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про поділ домоволодіння в натурі і рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015 року, яке набрало законної сили 17 березня 2016 року, домоволодіння було поділено в натурі і йому, позивачу, було виділено в житловому будинку прибудова А1-1 та приміщення 2-3 в житловому будинку А-1, а також частина господарських будівель та споруд. Він згідно договору дарування від 28 листопада 2015 року, належну йому 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 подарував своєму малолітньому синові ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. В квітні 2016 року він звернувся за консультацією до адвоката з приводу поділу домоволодіння, який надав запит до КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації". На цей запит було отримано технічну документацію на домоволодіння, згідно якої остання його інвентаризація була проведена в жовтні 1977 року. В технічному паспорті на домоволодіння, який був виготовлений на замовлення відповідачки фізичною-особою підприємцем ОСОБА_10 станом на 05.06.2014 року, вказано рік побудови прибудови А1-1 - 1989 рік. Але це не відповідає дійсності. Він пригадав, що будівництво цієї прибудови було розпочато в 2009 році без отримання будь-яких дозволів на будівництво. Оскільки 02.11.2000 року головою квартального комітету №9 була надана довідка про склад сім'ї на ім'я ОСОБА_9 і в цій довідці зазначена загальна площа квартири 75,2кв.м. В 1992 році в житловий будинок було підведено централізоване водопостачання. Були виконані генплан та схема водогону, на яких схематично виконаний план земельної ділянки та житлового будинку без прибудов. Цей проект водогону був погоджений згідно протоколу №9 від 18.03.1992 року. Його мати ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. На момент смерті матері будівництво прибудови А1-1 не було навіть розпочато. Прибудова А1-1 є самочинною відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦК України. Так як будівництво прибудови А1-1 було розпочато в 2009 році без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, до цього часу будівництво прибудови не завершено, вона не була введена в експлуатацію за життя його батька, виходить за межі земельної ділянки, то ця прибудова є самочинним будівництвом. Його батько ОСОБА_9 не міг набути права власності на прибудову. Таким чином, прибудова А1-1 не могла входити до складу спадщини і на неї не могло бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того на момент смерті матері у 2008 році він мешкав з нею та батьком, а тому спадщину після її смерті прийняв він і батько. Частка у спадщині у нього більша ніж у відповідача. Нотаріус не роз'яснила йому, що він має право отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Оскільки свідоцтва про право на спадщину є недійсними, то відповідно повинен бути визнаний недійсним договір дарування 1/2 частини домоволодіння. Тому позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 червня 2014 року на ім'я ОСОБА_5 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 від 27.06.2014 року (номер запису про право власності НОМЕР_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна-НОМЕР_2); визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 червня 2014 року на ім'я ОСОБА_3 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, та зареєстроване в реєстрі під №1-477; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 від 27.06.2014 року (номер запису про право власності - НОМЕР_3; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_2); визнати недійсним договір дарування 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 від 28 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яка діяла в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кейтельгіссер О.М. та зареєстрований в реєстрі під №1565; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_7 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 від 28.11.2015 року (номер запису про право власності - НОМЕР_4; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна-НОМЕР_2); стягнути з ОСОБА_5 судові витрати (а.с.3-7).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.06.2014 року, посвідчених державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., зареєстрованих в реєстрі за №№1-477, 1-479, позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_5 кожному належить по 1/2 частині житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 (а.с.8-9 т.1).

За змістом вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.06.2014 року, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 928 кв.м.; до житлового глиновальков+цегла будинку літ. А-1 з прибудовою А1-1 - шл.бл., з прибудовою а-1 - дерево, ганком а - бетонні сходинки, ганком а1 - бетонні сходинки, загальною площею 132,4кв.м, житловою площею 13,2кв.м, примикають господарсько-побутові будівлі: літня кухня Б - цегла, сарай Г - цегла, сарай (тимчасовий) Д - залізо, погріб під Д - шл.бет., сарай Е - шл.бл., вбиральня Ж - цегла, душ З - цегла, сарай И - цегла, споруди № 1-3,1 - ворота, огорожа, вимощення, хвіртка (а.с.8-9 т.1).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2014 року №23562250, право власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарсько-побудованими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.06.2014 року, номер запису про право власності НОМЕР_1 (а.с.10).

28 листопада 2015 року позивач ОСОБА_3 безоплатно передав у власність належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 червня 2014 року 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 своєму малолітньому сину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується договором дарування 1/2 частини домоволодіння від 28.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., зареєстрованого в реєстрі за №1565 (а.с.11 т.1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.11.2015 року №48631223, право власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарсько-побудованими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 28.11.2015 року, номер запису про право власності НОМЕР_4 (а.с.12 т.1).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 05 червня 2014 року, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку «А-1» з прибудовою «А1-1», прибудовою «а-1», ганком «а» та ганком «а1», загальною площею 132,4 кв.м., житлової площі 13,2 кв.м.; літної кухні «Б», площею 8,4 кв.м.; сараїв «Г», «Е», «И»; сараю (тимчасовий) «Д»; вбиральні «Ж»; душу «З»; споруд №1-3, І - ворота, огорожа, вимощення, хвіртка (а.с.13-15 т.1).

Із зазначеного вище технічного паспорту від 05 червня 2014 року вбачається, що домоволодіння поділено на дві квартири.

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, яка міститься в цьому технічному паспорті, прибудова А1-1 площею 57,7 кв.м побудована у 1989 році.

Відповідно до плану земельної ділянки по вул. Курська буд. 20, станом на 05.06.2014 року, загальна площа 928 кв.м.; наявна прибудова А1-1 (а.с.103 т.1).

Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 03 жовтня 1977 року, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 75,2 кв.м., житлової площі 53,5кв.м.; літної кухні «Б», вбиральні «В», огорожі 1,2 (а.с.54-56 т.1).

Листом КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 28.04.2016 року зазначено, зокрема, що за даними останньої технічної інвентаризації домоволодіння за адресою по вул. Курській, будинок 20 у м. Дніпропетровську, відомості щодо наявності самочинного будівництва та переобладнання відсутні (а.с.16 т.1).

З документів, наданих КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради з інвентаризаційної справи по АДРЕСА_1, станом на 1977 року, спірне домоволодіння складалося з житлового будинку літ. А-1 (кв. 1) загальною площею 75,2 кв.м, житловою 53,5кв.м.; площа ділянки по фактичному користуванню 699 кв.м., на плані наявний житловий будинок літ. А-1 без прибудови; в 1992 році надана згода на ввід водопроводу до житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі технічної документації станом на 1977 року (а.с.17-20 т.1).

Згідно довідки про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 02.11.2000 року, виданої квартальним комітетом Самарського району, в будинку АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_13 - пенсіонер, ОСОБА_11 - пенсіонерка, ОСОБА_3 - син; загальна площа квартири 75,2 кв.м. (а.с.21 т.1).

Спірне домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, що була надана в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_13 відповідно до Договору від 10.02.1972 року (а.с.52-53 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 02 грудня 2008 року (а.с. 22 т.1).

З копії спадкової справи №402/2013, заведеної, Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_13, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що спадщину прийняли ОСОБА_5 (подавши заяву) та ОСОБА_3 (на час смерті був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем) (а.с.110-133 т.1).

В зазначеній вище спадковій справі №402/2013 міститься заява про прийняття спадщини ОСОБА_5 від 08 серпня 2013 року, заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 27 червня 2014 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, відомості КП «ДМБТІ» ДОР щодо нерухомого майна по АДРЕСА_1 технічний паспорт на домоволодіння станом на 05 червня 2014 року, свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 27 червня 2014 року.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року, у цивільній справі №206/7555/14-ц, позовну заяву ОСОБА_5 задоволено частково, вирішено вселити ОСОБА_5 в домоволодіння АДРЕСА_1. Поділено домоволодіння АДРЕСА_1, виділивши в натурі ОСОБА_5 1/2 частину вказаного домоволодіння згідно варіанту поділу №3 за висновком судової будівельно-технічної експертизи №284/285/286-5 від 18.06.2015 року, що складається з квартири №1 в житловому будинку «А-1», загальною площею 52,7 м.кв., яка складається з приміщень: 1-2 площею 15,0 м.кв., 1-3 площею 5,3 м.кв., 1-6 площею 19,2 м.кв., 1-5 площею 5,7 м.кв., 2-4 площею 7,5 м.кв.; прибудови «а-1»; ганка «а»; сараю «Д»; погрібу під «Д»; сараю «Е»; літньої кухні «Б»; сараю «Г»; 1/2 частки воріт №1; 1/2 частки хвіртки №2; 1/2 частки огорожі №4; 1/2 частки мостіння «І». Виділено в натурі ОСОБА_3 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 згідно варіанту поділу №3 за висновком судової будівельно-технічної експертизи №284/285/286-5 від 18.06.2015 року, що складається з квартири №2 в житловому будинку «А-1», яка складається з приміщення 2-3 площею 23,5 м.кв.; прибудови «А1-1»; ганку «а1»; вбиральні «Ж»; душу «З»; сараю «И»; 1/2 частки воріт №1; 1/2 частки хвіртки №2; 1/2 частки огорожі №4; 1/2 частки мостіння «І». Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 компенсацію в різниці часток в сумі 3205,00 грн. Зобов'язано позивача ОСОБА_5 за власний кошт виконати наступні переобладнання по житловому будинку: Закласти дверний отвір між прим. 1-3 та прим. 1-2; демонтувати перегородку між прим. 1-6 та прим. 1-4; пробити дверний отвір між прим. 2-4 та прим. 1-5; пробити віконний отвір в зовнішній стіні в прим. 2-4; закласти віконний отвір між прим. 2-4 та прим. 2-2; закласти дверний отвір між прим. 2-4 та прим.2-3. Зобов'язано відповідача ОСОБА_3 за власні кошти виконати наступні переобладнання по житловому будинку: віконний отвір між прим. 2-3 та прим. 2-2 переобладнати в дверний отвір; віконний отвір між прим. 2-3 та прим. 2-1-1 переобладнати в дверний отвір; прим. 2-1 переобладнати під кухню; закласти дверний отвір між прим. 2-1 та прим. 2-2; встановити нову перегородку з дверним отвором між прим. 2-1 та прим. 2-1-1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1943,60 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 4723,20 грн. (а.с.152-153, 218-220 т.1).

Зі змісту зазначеного рішення від 28 жовтня 2015 року №206/7555/14-ц вбачається, що відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти поділу домоволодіння в натурі та вселення в нього позивача, однак був не згоден з варіантом розподілу, запропонованим позивачем.

Згідно висновку комісійного експертного будівельно-технічного дослідження №7, складного 14.07.2016 року судовим експертом Рибкіним В.П. та експертом з оцінки технічного стану будівель та споруд Логуш Ю.О., здійсненого на замовлення ОСОБА_5, технічно визначити закінчення будівництва прибудови А1-1 можливо; точно визначити рік закінчення будівництва прибудови Літ. А1-1 комісії експертів не являється можливим; термін часу від закладки фундаментів до закінчення покрівельних робіт може бути значним (декілька років) і становить на думку експертів приблизно з 1988 по 1997 роки (а.с.73-88 т.1).

Висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Власенко К.П. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №6238-16 по цивільній справі № 206/2872/16-ц, складеного 06 листопада 2017 року, технічний стан об'єкта в цілому оцінюють в залежності від технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій; відповідно, об'єкт нерухомого майна - прибудова А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 знаходяться в задовільному технічному стані (а.с.173-186 т.1).

При співставленні технічної та правовстановлюючої документації та відповідно до візуального дослідження, виконані будівельні роботи з будівництва прибудови А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 могли бути виконані в період з 1988 по 2014 рік (по другому питанню розділу ІІІ Висновки висновку експерта №6238-16 від 06.11.2017 року).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» прибудова А1-1 в домоволодінні № 20 по вул. Курській в місті Дніпро може бути введена в експлуатацію в стані, який наявний при проведенні експертизи. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011, якщо прибудова А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 була побудована до 05 серпня 1992 року, то документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси та може бути внесено до державної реєстрації права власності на нерухоме майно, то прибудова А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 являється об'єктом завершеного будівництва. Але, якщо прибудова А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 була побудована після 05 серпня 1992 року, відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію об'єктів, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації та датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката, відповідно, прибудова А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 не є об'єктом завершеного будівництва (по третьому питанню розділу ІІІ Висновки висновку експерта №6238-16 від 06.11.2017 року).

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За положеннями ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України).

В пункті п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, зокрема, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до п. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги непредставлення позивачем належних, допустимих та достатніх доказів підтвердження того, що прибудову літ. А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 почали будувати з 2009 року, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаної прибудови самочинним будівництвом, яке не входить до складу спадкової маси, та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і визнання недійсними зазначених вище свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 1/2 частині зазначеного домоволодіння кожному та, як наслідок, визнання недійсним договору дарування від 28 листопада 2015 року і скасування відповідних реєстрацій прав власності.

Колегія наголошує, що позивачем не надано доказів на підтвердження його твердження, що прибудову літ. А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1 почали будувати з 2009 року; клопотань про витребування доказів судом, зокрема, про призначення судової будівельно-технічної експертизи (повторної, додаткової) - позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції надано належної оцінки показам свідків, що допитані у даній справі, які містять суперечливу та взаємовиключну інформацію щодо періоду будівництва прибудови літ. А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1, тому самих лише показів свідків недостатньо для встановлення часу будівництва вказаної прибудови.

Необхідно також зауважити, що обґрунтування позовної заяви тим, що при видачі нотаріусом, в тому числі позивачу, оспорюваних свідоцтв про право власності на спадкове майно за законом, було помилкового враховано наявність прибудови літ. А1-1 в домоволодінні АДРЕСА_1, - є недоведеним, не грунтується на матеріалах даної справи.

Твердження позивача про те, що йому нотаріусом не було роз'яснено право на отримання 1/2 частини спадкового майна після смерті матері ОСОБА_11, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки позивач на час смерті проживав разом з нею, суд зазначає наступне.

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 42 Закону України "Про нотаріат", вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Матеріали спадкової справи №402/2013, заведеної після смерті ОСОБА_13, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, не містять будь-яких заяв позивача щодо необхідності зупинення дій, у зв'язку з оформленням спадщини після смерті матері; не містять будь-яких зауважень, непогоджень щодо розміру його частки у спадковому майні після смерті батька.

Колегія звертає увагу, що на підставі зазначеного вище судового рішення, що набрало законної сили, домоволодінні АДРЕСА_1 поділено у натурі по 1/2 частині між позивачем та відповідачем.

Позивачем не заявлено позовну вимогу про визнання за ним права на вказане спадкове майно в іншому (більшому) розмірі, ніж 1/2 частина, тому доводи позивача про те, що він може мати право на більшу частку у спадковому майні - не приймаються до уваги, мають характер припущення. Заявлені у даній справі позовні вимоги з підстав наявності у позивача права на спадкове майно в іншому (більшому) розмірі, ніж 1/2 частина, - є передчасними.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді