Справа № 322/212/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

з участю заявниці ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про встановлення факту особистої приватної власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказувала, що 09 листопада 2011 року вона набула право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,3000 га., кадастровий номер: :12:006:0001, розташовану на території Трудової сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, одержану із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

На сьогоднішній день у неї виникла необхідність у продажі цієї ділянки іншій особі. Звернувшись до нотаріуса за консультацією про необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу, вони дізналися, що необхідна згода її чоловіка ОСОБА_2 на укладення такої угоди, або підтвердження факту того, що ця земельна ділянка являється її особистою власністю, в звязку з чим згода чоловіка буде непотрібною.

Її чоловік ОСОБА_2, з яким вона перебуває у шлюбі документально з 22 вересня 1989 року, виїхав за межі району ще в 1992 році. З цього часу вони жодного разу жодним чином не спілкувалися, не бачилися. Вона не має жодної інформації про його місце проживання. Звісно, що земельна ділянка, набута нею в результаті безоплатної приватизації, не може вважатися спільно нажитим майном подружжя, оскільки відсутній факт спільного проживання.

Вона набула право на земельну ділянку безоплатно, та оформила правовстановлюючі документи на неї за особисті кошти.

В заяві ОСОБА_1 просить суд встановити факт її особистої приватної власності на вищевказану земельну ділянку.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві.

Заінтересована особи ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи,. у зв'язку із відсутністю відомостей про місце проживання, був повідомлений через оголошення на веб-сайті Судової влади України.

Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню.

Судом встановлено, що 22 вересня 1989 року між заявником та заінтересованою особою було зареєстровано шлюб, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, виданим 14 листопада 2018 року Новомиколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

10 жовтня 2011 року, на підставі розпорядження голови Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 11 січня 2011 року № 14, ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ 525920, на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,3 га., розташовану на території Трудової сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що заявницю знає з її дитинства. З 1996 року вони проживають по сусідству. Йому достовірно відомо, що з 1996 року ОСОБА_2 із заявницею однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, місце проживання ОСОБА_2 не відоме.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що в 1992 році ОСОБА_2 виїхав за межі України. Заявницю він знає з 1995 року. З цього часу ОСОБА_2 із заявницею однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, місце проживання ОСОБА_2 не відоме.

Таким чином суд вважає встановленим факт того, що заявник та заінтересована особа з 1992 року у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин проживають окремо.

За загальними правилами, встановленими ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, частиною 6 статті 57 СК України встановлено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

На підставі вищевказаного суд доходить до висновку про доведеність факту належності ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності вказаної у заяві земельної ділянки.

Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

Керуючись ст. 265, 294, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити, факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, на праві особистої приватної власності земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,3 га., кадастровий номер :12:006:0001, розташованої на території Трудової сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, право на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 525920, виданим Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області 10 жовтня 2011 року, зареєстрованим 09 листопада 2011 року за № 00638.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 26 квітня 2019 року.

Суддя А.Б.Шиш