Провадження № 2/752/2476/19
РІШЕННЯ

Іменем України

17.04.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки, -

встановив:

в листопаді 2014 року представник позивача ПАТ "Державний експертно-імпортний банк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки.

В обґрунтування позову зазначено, що 07 березня 2013 року між позивачем та ПП "ПФ "Макс" було укладено договір кредиту № 72113К1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 21306 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення кредиту 06.03.2014 року. Одночасно, з укладенням кредитного договору, в забезпечення виконання зобов"язань, між позивачем та відповідачем, який є засновником та директором ПП"ПФ"Макс", 07.03.2012 року було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач зобов"язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне погашення позичальником основного зобов"язання. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.04.2014 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ПП «ПФ Макс» про стягнення заборгованості був задоволений та 25.09.2014 року Господарським судом Черкаської області було винесено ухвалу, якою кредиторські вимоги позивача у справі ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України" визнано в розмірі 149401,93 грн. та включено до першої черги задоволення. Заборгованість перед банком позичальником ПП"ПФ"Макс" не погашена, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути заборгованість сумі 149401,93 грн. із відповідача, як поручителя за кредитним договором.

Представник позивача в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та просила вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно вказала, що порука за кредитним договором не припинилась, позивачем було направлено вимогу поручителю та позов подано у визначені законом строки.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на письмові заперечення. Одночасно вказав, що порука за кредитним договором припинена та банк звернувся до суду за захистом своїх прав із порушенням строків.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник ) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку

Згідно із вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк .

Судом встановлено, що 07 березня 2013 року між позивачем та ПП "ПФ "Макс", в особі фінансового директора ОСОБА_1,- було укладено договір кредиту № 72113К1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 21306 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення кредиту 06.03.2014 року.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах ,встановлених договором , а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки .

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.04.2014 року, задоволено позовні вимоги ПАТ "Державний експертно-імпортний банк" до Приватного підприємства "ПФ Макс» про стягнення заборгованості та 25.09.2014 року Господарським судом Черкаської області було винесено ухвалу, якою кредиторські вимоги позивача у справі ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України" визнано в розмірі 149401,93 грн. та включено до першої черги задоволення.

Крім того, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № 72113Р1, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за своєчасне та повне погашення позивальником основного зобов»язання.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору, сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником основного зобов»язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов»язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників, а також відповідно до п. 7.4 сторони узгодили те, що дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобов»язання.

14.06.2014 року позивачем було направлено відповідачу вимогу, відповідно до якої відповідача було повідомлено про те, що позичальник ПП «ПФ Макс» не виконало взяті на себе зобов»язання та не погасило заборгованість по кредиту, а тому відповідачу, як поручителю, було запропоновано впродовж 20 днів сплатити заборгованість. Зазначена вимога повернулась на адресу позивача без вручення за закінченням терміну зберігання (а.с. 31,32).

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов'язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов'язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В обгрутування заперечень на позов, сторона відповідача зазначала про те, що строк дії поруки закінчився, а тому вимоги позивача є безпідставними.

Так, припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (зокрема, шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Договором поруки, укладеним між сторонами, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Судом установлено, що 14.06.2014 року позивач надіслав відповідачу вимогу, в якій повідомив про наявність заборгованості та про необхідність виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором (а.с.31).

Відповідно до пункту 4.1.2 Розділу 4 договору поруки сторони узгодили, що кредитор має право вимагати виконання основного зобов»язання поручителем у випадку якщо протягом 20 робочих днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт невиконання позичальником зобов»язань за кредитною угодою, вимоги не будуть виконані (а.с.25).

За наведених обставин суд вважає, що в даному спорі наявні підстави для застосування пункту 4.1.2 Розділу 4 договору поруки та, відповідно, починаючи з 20 календарного дня після направлення банком досудової вимоги, у банка виникло право пред'явлення відповідної вимоги до поручителя - про стягнення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Суд звертає увагу на те, що сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов'язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися.

З матеріалів справи вбачається, що поручителю направлено досудову вимогу 14.06.2014 року, а тому, на думку суду, передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме від цієї дати та спливає у грудні 2014 року

Із даним позовом до суду про стягнення заборгованості з поручителя позивач звернувся 17.11.2014 року, тобто в межах встановленого строку, а тому доводи сторони відповідача в цій частині суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону та договору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач в період укладення кредитного договору та договору поруки був фінансовим директором позивальника ПП «ПФ «Макс», в період судового розгляду спору в порядку господарського судочинства достеменно знав про наявність претензій кредитора до підприємства, вимога відповідачу позивачем була направлена за відомою адресою та доказів, поважності її неотримання, суду не надано, а відтак, доводи сторони відповідача про необізнаність досудових вимог позивача є недоведеними, та розцінюються судом як намагання відповідача уникнути від належного виконання зобов»язань за укладеними договором.

Суд вважає, що позивачем було пред»явлено позов в межах строку, оскільки, з позовом до суду позивач звернувся в листопаді 2014 року, а письмову вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором було направлено в червні 2016 року, а тому суд приходить до висновку, що шестимісячний строк пред'явлення позовної вимоги до поручителя не пропущений.

Крім того, в оцінці поведінки сторін суд має керуватися положеннями частини третьої статті 509 ЦК України, за змістом якої зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов'язань. За правилом ж статті 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивчем не пропущено шестимісячний строк на пред'явлення вимог до поручителя, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1494,02 грн.

Керуючись статтями 7-10, 13, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки, - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою6 АДРЕСА_1), - на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" (, адреса: м. Київ, вул. Антоновича, 127), - в рахунок стягнення заборгованості по кредиту суму в розмірі 149401 (сто сорок дев»ять тисяч чотириста одна) грн. 93 коп., а також судовий збір в сумі 1494 (одна тисяча чотириста дев»яносно чотири) грн. 02 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко