ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Чернівці

Справа № 727/10687/18

Провадження №22-ц/822/374/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремко В.В.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представника відповідача - Гроссу Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державного казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, бездіяльністю органу державної влади, головуючий у І-й інстанції - Волошин С.О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - ГУ НП в Чернівецькій області), Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, бездіяльністю органу державної влади.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 листопада 2017 року позивач звернувся до МВС України відповідно до Закону України «Про звернення громадян» із скаргою на протиправну бездіяльність заступника начальника ГУ НП в Чернівецькій області ОСОБА_4 та протиправні дії інших працівників ГУ НП в Чернівецькій області. 04 грудня 2017 року листом за підписом заступника начальника ГУ НП в Чернівецькій області Доголіча І.В. йому повідомлено, що звернення розглядається в межах Закону України «Про звернення громадян» спеціально створеною для цього комісією.

Вказував на те, що 18 грудня 2017 року позивач звернувся до ГУ НП в Чернівецькій області із заявою, у якій просив повідомити йому персональний склад комісії, дату і номер наказу про створення цієї комісії та дату можливого засідання комісії, з метою прийняття участі у розгляді його звернення та бажанням особисто викласти аргументи особам, що її перевіряють. Дану заяву повністю проігноровано, чим порушено його право прийняти участь у розгляді скарги, користуватись при цьому послугами адвоката, надати пояснення тощо.

04 січня 2018 року ГУ НП в Чернівецькій області на поштову адресу адвоката позивача надіслано формальну відписку про результати розгляду його скарги від 12 листопада 2017 року.

Зазначав, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року по справі №824/82/18-а, позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Чернівецькій області щодо ненадання ОСОБА_2 можливості прийняти участь у розгляді його скарги від 12 листопада 2017 року.

Вважає, що має право на відшкодування завданих йому матеріальних збитків, пов'язаних з поданням і розглядом скарги на протиправну бездіяльність відповідача окружним адміністративним судом м.Чернівці, які складають суму в розмірі 3 400,00 грн, які оплачені адвокату ОСОБА_3 згідно з договором про надання правової допомоги від 30 грудня 2016 року, та підтверджується додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2016 року, Актом виконаних робіт від 19 березня 2018 року та квитанцією.

Крім цього, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях у зв'язку з ігноруванням державним органом прав позивача - громадянина України, яку він оцінює в розмірі 45 000 грн.

В обґрунтування моральної шкоди зазначає, що скарга від 12 листопада 2017 року не розглянута протягом останніх 9 місяців. Заява позивача від 18 грудня 2017 року не розглянута, цим самим відповідач спонукає позивача звертатись до суду з відповідними скаргами, а також порушується право позивача на ефективний засіб юридичного захисту, передбачений ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просив стягнути з ГУ НП в Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 48 400 грн на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органу державної влади. Зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити безспірне списання коштів в сумі 48 400 грн з рахунків розпорядника бюджетних коштів - ГУ НП в Чернівецькій області на користь позивача ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органу державної влади. Вирішити питання розподілу судових витрат у справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 8 000 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, щодо ненадання ОСОБА_2 можливості прийняти участь у розгляді його скарги від 12 листопада 2017 року.

На зазначене рішення ГУ НП в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2019 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що рішення адміністративного суду лише засвідчує певну поведінку (помилку) відповідача у правовідносинах між сторонами, однак не слугує джерелом доказу емоційних переживань особи, не дозволяє виміряти їх сутність та глибину, і аж ніяк само по собі не вказує про пережиті муки, страждання позивача, тобто факт отримання останнім моральних страждань у справі не підтверджується жодним доказом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, яка встановлена в адміністративній справі, позивачу завдано моральної (немайнової) шкоди, яка полягала в емоційних переживаннях, тривозі та негативних емоціях, які поніс позивач для захисту та відновлення свого порушеного права, і визначив компенсацію моральних страждань позивача в розмірі 8 000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. із скаргою на дії окремих працівників НУ НП в Чернівецькій області, в якій просив повідомити підстави, з яких його прізвище до цього часу перебуває серед переліку осіб, які переховуються від органів влади, якщо його місцеперебування достовірно відоме, а суд надав роз'яснення про те, що постанова про оголошення його в розшук втратила чинність понад два роки тому.

Також встановлено, що 13 листопада 2017 року позивач звернувся із аналогічною скаргою на протиправну діяльність та бездіяльність на урядову гарячу лінію, що зареєстрована за номером МИ-7511422.

Подана позивачем скарга до Міністерства внутрішніх справ України Авакова А.Б. направлена для розгляду до ГУ НП в Чернівецькій області.

Листом №5122/123/04/12-2017 від 04 грудня 2017 року заступник начальника ГУ НП в Чернівецькій області Доголіч І.В. повідомив позивача про те, що скарга щодо неправомірних дій окремих поліцейських ГУ НП в Чернівецькій області розглянута. З метою повної та об'єктивної перевірки його звернення, наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області призначено проведення комісійного службового розслідування за участю поліцейського Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про результати якої його буде проінформовано додатково.

18 грудня 2017 року позивач звернувся до ГУ НП в Чернівецькій області із заявою, у якій клопотав повідомити йому персональний склад комісії, дату і номер наказу про створення цієї комісії та дату можливого засідання комісії, з метою прийняття участі у розгляді його звернення та бажанням особисто викласти аргументи особам, що її перевіряють.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 20 березня 2018 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до ГУ НП в Чернівецькій області. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Чернівецькій області щодо ненадання ОСОБА_2 можливості прийняти участь у розгляді його скарги від 12 листопада 2017 року та зобов'язано ГУ НП в Чернівецькій області провести повторний розгляд скарги ОСОБА_2 від 12 листопада 2017 року із дотриманням прав скаржника, передбачених ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», в частині бути присутнім при розгляді скарги. Стягнуто з ГУ НП України в Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, що складаються із судового збору у розмірі 704,80 грн.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що судовим рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року фактично встановлено протиправною бездіяльність ГУ НП в Чернівецькій області, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ГУ НП в Чернівецькій області про те, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції, оскільки протиправна бездіяльність відповідача встановлена рішенням суду в адміністративній справі та судом першої інстанції викладено відповідні мотиви у рішенні.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду протиправна бездіяльність ГУ НП в Чернівецькій області, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань позивача буде грошова сума в розмірі 8 000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Однак, враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивача у зв'язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень, колегія суддів вважає, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі.

При цьому апеляційний суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру грошових коштів, що підлягають стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, слід змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 8 000 грн до 1 000 грн, що є достатнім і співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надмірним та враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, норми матеріального права, фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру моральної шкоди слід змінити, зменшивши цей розмір з 8 000 гривень до 1 000 гривні.

Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір».

ГУ НП у Чернівецькій області за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 152, 60 грн.

Отже, судовий збір у розмірі 1 120, 33 грн слід компенсувати апелянту за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2019 року в частині визначеного розміру моральної шкоди змінити, зменшивши цей розмір з 8 000 гривень до 1 000 гривні.

Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Чернівецькій області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 120 гривень 33 копійки, сплачених за платіжним дорученням № 52 від 22 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 23 квітня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко