Дата документу 24.04.2019 Справа № 318/164/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/164/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1787/19 Петров В.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Полякова О.З.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника Петрової Світлани Миколаївни на заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.10.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 9900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання послуг.

Зазначає, що у порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 28.11.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 120 811,90 грн., яка складається з: 9 933,53 грн. - заборгованість за кредитом, 101 849,23 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом, 2 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована часина), 5 729,14 - штраф (процентна складова).

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 120 811,00 грн. за кредитним договором № б/н від 11.10.2010 року та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість по договору б/н від 11.10.2010 року в сумі 120 811 грн. 90 коп., з яких: - 9 933 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитом, 101 849 грн. 23 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 800 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина), 5 729 грн. 14 коп. (процентна складова), витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 812 грн. 18 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника Петрової С.М. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що справа розглянута без належного повідомлення відповідача по справі, в результаті чого грубо порушені права відповідача на судовий захист. Судом не досліджений розрахунок заборгованості за кредитним договором. Не дотримано процесуальний порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Не враховано перебіг строку позовної давності. Безпідставно судом стягнуто комісію за кредитним договором. Не досліджено ту обставину, що проценту ставку банк підвищував в односторонньому порядку, без отримання на це згоди відповідача. Просить скасувати заочне рішення та прийняти нове, яким частково задовольнити позовні вимоги на суму 12 046,84 грн.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині у випадку неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 11 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладенокредитний договір у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При отриманні кредитної картки відповідач надав згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений у письмовому вигляді та зобов'язався регулярно ознайомлюватися із змінами «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.рrіvаtbаnk.uа, що підтверджується його особистим підписом у анкеті-заяві. Банком було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 9 900 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення вимог законодавства ОСОБА_3 умови зазначеного договору не виконувалися, у зв'язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості наданим позивачем, станом на 28 листопада 2017 року утворилася заборгованість в сумі 120 811 грн. 90 коп., яка складається із: 9 933 грн. 53 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 101 849 грн. 23 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 5 729 грн. 14 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості за спірним кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, оскільки вважає дані вимоги банку доведеними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором.

Виходячи з аналізу зазначених норм, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають задоволенню. Посилання скаржника на неналежність розрахунку, як доказу наявності заборгованості за кредитним договором, колегія суддів не бере до уваги, оскільки наданий в апеляційній скарзі альтернативний розрахунок скаржника не підтверджується належними та допустимими доказами, не містить розрахунку заборгованості за відсотками та неустойкою.

Що стосується вимог стягнення пені, комісії, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова), колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Таким чином, колегія суддів вважає положення кредитного договору, які встановлюють обов'язок відповідача по сплаті комісії незаконними, анарахування відповідачу одночасно трьох видів неустойки - неправомірними. У зв'язку з викладеним, колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення заборгованості за штрафом (процентної складової), що відповідно до розрахунку заборгованості складає - 5 729 грн. 14 коп. та відмови в задоволенні в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, та штрафом (фіксована частина).

Разом з тим, колегія суддів відхиляє довід скаржника, викладений в апеляційній скарзі, щодо не заявлення головуючим по справі суддею самовідводу з підстав його перебування в минулому у родинних відносинах з адвокатом відповідача, оскільки відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

В рамках даної справи сторонами не було заявлено клопотань про відвід судді, і, відповідно, суддею не ухвалювалося неправомірної відмови у задоволенні такого клопотання.

Окрім того слід зазначити, що під час ухвалення судом оскаржуваного рішення адвокат Петрова С.М. не брала участі у справі, а отже підстави для скасування судового рішення через не заявлення головуючим самовідводу відсутні.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі були предметом розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, рішення суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, штрафом (фіксована частина) підлягає скасуванню, із відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника Петрової Світлани Миколаївни задовольнити частково.

Заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року по цій справі, про задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею, комісією та штрафом (фіксована частина) скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за пенею, комісією та штрафом (фіксована частина). Загальна заборгованість за кредитним договором складає 111782 грн. 76 коп.

В решті заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 02 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков