Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 463/5806/15-ц

провадження № 61-19235св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Оберемко Роман Анатолійович на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у складі судді Головатого Р. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року складі суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н.О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк») про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов обґрунтовано тим, що з 07 грудня 2011 року він працював на посаді начальника Львівського відділення № 1 Акціонерного товариства «Європейський газовий банк».З 29 грудня 2014 року позивача звільнено з займаної посади за підпунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з наказом від 23 грудня 2014 року № VІІІ-312-ОС. Посилаючись на те, що у порушення вимог частини першої статті 116 КЗпП України у день звільнення банк не виплатив усі суми, що йому належать, просив суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 33 340,57 грн, 11 660,16 грн компенсації за 64 дні відпустки, 5 465,70 грн вихідної допомоги та 58 847,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 грудня 2014 року по 19 листопада 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 грудня 2014 року по 20 грудня 2015 року у сумі 99 722,72 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з довідкою від 07 червня 2016 року № 1238 розмір заборгованості з виплати заробітної плати перед ОСОБА_3 на дату звільнення складає 9 356,83 грн. Зазначену суму ПАТ «Європейський газовий банк» виплатило позивачу 21 грудня 2015 року, тому позов у частині стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги задоволенню не підлягає. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що позивача звільнено 29 грудня 2014 року, а остаточний розрахунок проведено лише 21 грудня 2015 року, позов у частині стягнення з ПАТ «Європейський газовий банк» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 рокувідхилено апеляційну скаргу ПАТ «Європейський газовий банк». Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року залишено без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд виходив з того, що з вини відповідача позивачу не виплачені належні йому при звільненні суми, тому ПАТ «Європейський газовий банк» відповідно до статті 117 КЗпП України зобов'язане виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні. Перевіряючи обставини справи та оцінюючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача щодо відсутності вини банку у затримці виплат та правильно обчислив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ «Європейський газовий банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Оберемко Р. А. звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

29 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Європейський газовий банк».

10 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми чинного законодавства. Зокрема, не взяли до уваги положення статей 212, 213 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року), не надали належної правової оцінки доказам у справі та доводам відповідача про те, що з листопада 2014 року ПАТ «Європейський газовий банк» перебуває у процедурі ліквідації, у зв'язку з чим усі виплати здійснюються у межах кошторису витрат, затвердженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) та відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI(далі - Закон № 4452-VI), норми якого мають пріоритет перед нормами КЗпП України у спірних правовідносинах. Відповідно до статті 52 Закону №4452-VI виплата вихідної допомоги звільненим працівникам здійснюється протягом усього періоду ліквідації банку, але у порядку черговості та у межах кошторису, затвердженого Фондом. У судових рішеннях не зазначено, яким чином обчислено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а з 29 грудня 2015 року ОСОБА_3 виплачену усі суми, що належать йому від банку. Визначена судами сума, що підлягає стягненню на користь позивача відповідно до статті 117 КЗпП України є недоведеною та необґрунтованою, оскільки її розрахунок не відповідає Порядку.

Обґрунтування заперечень щодо змісту та вимог касаційної скарги

ОСОБА_3 у запереченнях на касаційну скаргу просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись те, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені обставини, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Доводи ПАТ «Європейський газовий банк» щодо неврахування судами вимог статті 52 Закону № 4452-VI, якою встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів, в тому числі і виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банку, є надуманими і не мають правового значення для вирішення спору, оскільки суди відмовили у цій частині позову. Просить відхилити касаційну скаргу ПАТ «Європейський газовий банк».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно із записами трудової книжки з 07 грудня 2009 року по 29 грудня 2014 року ОСОБА_3 працював в ПАТ «Європейський газовий банк» на різних посадах.

З 18 листопада 2014 року розпочато процедуру ліквідації банку, а Оберемка Р. А. призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк».

Наказом від 23 грудня 2014 року №VІІІ-312-ОС позивача звільнено із займаної посади з 29 грудня 2014 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та наказано виплатити йому компенсацію за 64 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 07 грудня 2011 року по 29 грудня 2014 року і вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.

Згідно з розрахунковим листком за грудень 2014 року позивачу необхідно було виплатити 15 594,83 грн (а. с. 99). Проте у день звільнення ПАТ «Європейський газовий банк» виплатило ОСОБА_3 лише 6 238,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 29 грудня 2014 року № 261 (а. с. 98).

Отже, розмір заборгованості перед позивачем із виплати заробітної плати на день звільнення складав 9 356,83 грн, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою від 07 червня 2016 року № 1238 (а. с. 93).

Зазначена сума виплачена ОСОБА_3 лише 21 грудня 2015 року, що підтверджується наданими відповідачем відомостями щодо руху коштів (а. с. 100), та випискою за карткою/рахунком, яку надав позивач (а. с. 70).

Враховуючи те, що 21 грудня 2015 року позивачу виплачено усі суми, належні йому при звільненні, суди дійшли до висновку, що позов у частині стягнення з відповідача 33 340,57 грн заборгованості із заробітної плати, 11 660,16 грн компенсації за невикористану відпустку та 5 465,70 грн вихідної допомоги задоволенню не підлягає.

Оскільки ПАТ «Європейський газовий банк» виплатило заробітну плату позивачу майже через рік після звільнення, відповідач зобов'язаний виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Переглядаючи справу в касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги Верховний Суд зазначає таке.

Частиною першою статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, за приписами частини першої статті 117 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Таким чином, установивши під час розгляду справи факт невиплати працівнику належних йому від підприємства, установи, організації сум у день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі не проведення такого розрахунку до розгляду справи судом - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Верховний Суд зауважує, що не проведення власником або уповноваженим ним органом розрахунку з працівником при звільненні у зазначені строки є безумовною підставою для настання відповідальності для роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за виключенням випадків коли останній доведе відсутність своєї вини у затримці таких виплат.

Перевіряючи обставини справи та надані докази у їх сукупності, суди встановили, що згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 липня 2014 року № 57 ПАТ «Європейський газовий банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та з 17 липня 2014 року розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року № 121 з 18 листопада 2014 року у ПАТ «Європейський газовий банк» розпочато процедуру ліквідації.

Позивача звільнено з роботи 29 грудня 2014 року у зв'язку з ліквідацією «Європейський газовий банк».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом № 4452-VI.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону № 4452-VIліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 цього Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації визначені статтею 36 Закону № 4452-VI.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону № 4452-VIпід час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Частиною другою статті 46 Закону № 4452-VIвстановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Суди попередніх інстанцій зазначені норми Закону № 4452-VIне врахували та не звернули уваги на те, що з 17 липня 2014 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Європейський газовий банк» з ринку.

На час розгляду справи у банку вже розпочато процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом № 4452-VI.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначені статтею 52 Закону № 4452-VI.

У пункті 2 частини першої статтею 52 Закону № 4452-VI зазначено, що за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку задовольняються у другу чергу.

Пунктом 6 частини другої статті 52 Закону № 4452-VIвстановлено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать: витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів є підставою для їх задоволення за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом.

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача і початок процедури його ліквідації як юридичної особи зумовили для позивача настання правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом порядку та черговості.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком (в якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації) зобов'язань перед кредиторами, норми Закону є спеціальними; Закон є пріоритетним щодо інших нормативних актів України у цих правовідносинах.

Запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року (справа №127/10129/17, касаційне провадження 14-254цс18).

Отже, висновки судів про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з банку сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є помилковими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення в частині задоволення позову підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення 99 722,72 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що з ПАТ «Європейський газовий банк» стягнуто в дохід держави 997,23 грн судового збору, тому Верховний Суд розподіляє судові витрати наступним чином.

Судовий збір, стягнутий з ПАТ «Європейський газовий банк» за розгляд справи судом першої інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на задоволення касаційної скарги, судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 1096,95 грн (тисяча дев'яносто шість) гривень та касаційної скарги у розмірі 1 196,68 (тисячу сто дев'яносто шість) гривень, підлягає компенсації за рахунок позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Оберемко Роман Анатолійович задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року в частині задоволення позову про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_399 722,72 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

В іншій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 997,23 (дев'ятсот дев'яносто сім) гривень 23 коп, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_3на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» 2 293 (дві тисячі двісті дев'яносто три) гривні 63 коп судового збору, сплаченого за розгляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик