Справа № 153/1440/18
Провадження № 22-ц/801/841/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуСправа № 153/1440/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Ямпільська міська рада Вінницької області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, відділ державної реєстрації Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 в режимі відеоконференції цивільну справу № 153/1440/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Гаврилюк Т. В. у залі суду, повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності.

Позов обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування належить 29/100 частини житлового будинку № 58 по вул. Замковій в м. Ямпіль Вінницької області.

Іншими співвласниками указаного будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яким належать 38/100 та 33/100 частин будинку відповідно.

У червні 2018 року йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 оформила право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0273 площею 0, 0334 га по вул. Замковій, 58 в м. Ямпіль Вінницької області, про що отримала державний акт серії ВН № 001174, виданий 23 травня 2000 року Ямпільською міською радою Вінницької області.

Указана земельна ділянка є частиною земельної ділянки, загальною площею 0, 0520 га, яка використовується для обслуговування житлового будинку, тому оформлення права власності на неї, зважаючи на намір відповідача її відчужити, порушує його права та права іншого співвласника щодо користування санвузлом, сараєм, вигрібною ямою, спільним проїздом та проходом, що на ній знаходяться.

При цьому розмір земельної ділянки, на яку відповідач отримала державний акт не є пропорційним до її частки у праві власності на будинок.

Крім того, у порушення вимог чинного законодавства, він та ОСОБА_5 як співвласники житлового будинку та суміжні землекористувачі, не підписували акт погодження і закріплення меж спірної земельної ділянки.

У зв?язку з цим просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 001174, виданий 23 травня 2000 року Ямпільською міською радою Вінницької області на ім?я ОСОБА_4 на підставі рішення Ямпільської міської ради Вінницької області 11 сесії 23 скликання від 23 грудня 1999 року, площею 0, 0334 га, яка розташована по вул. Замковій в м. Ямпіль Вінницької області, а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів порушення його прав оспорюваним державним актом, та у зв?язку з цим дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 березня 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відповідачами відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою цього ж суду від 09 квітня 2019 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_4 та призначено розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Аргументи апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції належним чином не мотивував судове рішення, не дав оцінки доказам у справі, не навів мотивів їх відхилення чи прийняття.

Поза увагою суду залишилося те, що отримання державного акта відповідачем позбавляє позивача права на належну йому частину земельної ділянки і не дає можливості повноцінно користуватися нею та розташованими на ній обєктами.

Відповідач оформила право власності на земельну ділянку, площа якої вочевидь не відповідає її частці у праві власності на житловий будинок.

Крім того, встановлення межових знаків відбулося без участі суміжного землекористувача, який не підписував відповідний акт погодження і встановлення меж земельної ділянки.

Відзиви на апеляційну скаргу протягом встановленого судом строку не надійшли.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до договору дарування від 22 вересня 1994 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар 29/100 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Жовтневій, 58/24 в м. Ямпіль Вінницької області (а. с. 10).

Власником 19/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Жовтневій, 58 в м. Ямпіль Вінницької області на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 1989 року є ОСОБА_5 (а. с. 12).

ОСОБА_4 є власником 33/100 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Жовтневій, 58/24 в м. Ямпіль Вінницької області на підставі договору довічного утримання № 2127 від 24 липня 1996 року.

Згідно з повідомлення КП «Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації» № 393 від 17 серпня 2018 року загальна площа указаного будинку становить 164, 1 м2.. При цьому ОСОБА_3 належить 29/100 частин житлового будинку площею 37,3 м2, ОСОБА_5 19/50 частин будинку площею 45,8 м2, а ОСОБА_4 - 33/100 частин цього будинку площею 81,0 м2 (а. с. 23).

Рішенням 11 сесії 23 скликання Ямпільської міської ради від 23 грудня 1999 року ОСОБА_4 І передано у приватну власність земельну ділянку в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Жовтневій, 58 в м. Ямпіль Вінницької області площею 0, 0334 га (т. 1 а. с. 132).

Право власності ОСОБА_4 на вказану частину земельної ділянки посвідчено державним актом серії ВН № 001174 від 23 травня 2000 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1309 (т. 1 а. с. 28).

Відповідно до ОСОБА_7 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0273, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходить по вул. Замковій, 58 в м. Ямпіль Вінницької області (т.1 а.с. 134).

З відповіді Ямпільської міської ради від 10 липня 2018 року № 13-02/178 у період до 2000 року біля домоволодіння по вул. Замковій, 58 у м. Ямпіль Вінницької області рахувалася земельна ділянка площею 0, 0520 га. Відповідно до рішення 11 сесії Ямпільської міської ради 23 скликання від 23 грудня 1999 року земельну ділянку площею 0, 0334 га за вищевказаною адресою передано у приватну власність ОСОБА_4 На даний час біля будинку по вул. Замковій, 58 в м. Ямпіль Вінницької області рахується земельна ділянка площею 0, 0520 га з урахуванням земельної ділянки площею 0,0334 га, яка передана ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 22).

Відповідно до листа Ямпільської міської ради Вінницької області № 20/10 від 12 січня 1999 року у зв?язку з виникненням земельного спору по розподілу спільної земельної ділянки між її співвласниками по вул. Жовтневій, 58 в м. Ямпіль Вінницької області, про що свідчить те, що вони відмовилися підписати акт погодження і встановлення меж, а також враховуючи те, що матеріалів, які підтверджують взаємну згоду на її розподіл міській раді не надійшло (по інвентарній справі земельна ділянка по вул. Жовтневій, 58 в м. Ямпіль Вінницької області рахується за трьома співвласниками), рішення про розподіл цієї земельної ділянки органами державної виконавчої влади прийматися не можуть (а. с. 20).

З акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 26 квітня 2018 року слідує, що власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено та останніми не підписано (т. 1 а. с. 30).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та пятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Між сторонами виник спір щодо дійсності державного акта на право власності на земельну ділянку.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини на час прийняття Ямпільською міською радою Вінницької області рішення про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_4 та видачі їй державного акта на право власності на земельну ділянку регулювалися чинними на час їх виникнення нормами Земельного Кодексу України 1990 року (далі ЗК України 1990 року).

Відповідно до ст. 6 ЗК України громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

За змістом частини 1 статті 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно зі ст. 23 цього Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Частина перша статті 15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких: припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; відшкодування заподіяння збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як слідує зі сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі (Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі (Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що отримання ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку відбулося з порушенням вимог чинного законодавства та позбавляє його як співвласника житлового будинку та суміжного землекористувача права користування обєктами, що знаходяться на ній.

Проте під час розгляду справи такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження, натомість встановлено, що сторони мають окремі індивідуальні підїзди до своїх частин житлового будинку, кожен співвласник має окреме подвіря, господарські споруди, спільний проїзд відсутній.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що під час розробки технічної документації зі складання державного акта, земельною комісією при Ямпільській міській раді Вінницької області, яка складала акт обстеження спірної земельної ділянки, встановлено відсутність порушень земельного законодавства з боку ОСОБА_4 й порушення прав та інтересів позивача у справі, після чого сесією Ямпільської міської ради Вінницької області було прийнято рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки.

Крім того, як на порушення порядку отримання відповідачем державного акта на право власності на земельну ділянку, позивач посилається на те, що він та ОСОБА_5 як співвласники житлового будинку та суміжні землекористувачі, не підписували акт погодження та закріплення меж спірної земельної ділянки.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об?єднаної ОСОБА_8 цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено неправомірних дій відповідачів щодо передачі та отримання спірної земельної ділянки у власність, передача землі у власність відповідача здійснена компетентним органом, правомірно із передбачених законом підстав, з дотриманням порядку та в розмірах, передбачених законом, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Позивачем не наведено жодної підстави для визнання державного акта недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Видача державного акта на право власності жодним чином не порушує права позивача.

За змістом статті 42 ЗК України 1990 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

У матеріалах справи відсутні докази про виділення позивачеві або передачу йому у користування чи у власність земельної ділянки для обслуговування належної йому частини будинку. Також між сторонами не встановлювався порядок користування спірною земельною ділянкою, а відтак доводи заявника про непропорційність її площі до частини у праві власності на будинок є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, незгоди із судовим рішенням, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на позивача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

ОСОБА_7 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький