Номер провадження: 22-ц/813/1201/19
Номер справи місцевого суду: 495/6151/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/6151/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- заявник ОСОБА_1 ,
- заінтересована особа Міністерство соціальної політики України,
- заінтересована особа Російська Федерація,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Прийомової О.Ю. 21 вересня 2018 року,
встановив:

У липні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме - факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби у серпні-вересні 2014 року на території Луганської, Донецької областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а. с. 2 - 11).

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги тим, що 17.04.2006 року через Білгород-Дністровський ОМВК Одеської області її сина, ОСОБА_2 , було призвано на військову службу, яку він проходив у складі військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у званні сержанта, на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії - водій 3-го відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» 25-го прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України .

В період з 26.06.2014 р. по 06.08.2014 р. ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей .

Як зазначено в Акті про нещасний випадок від 30.10.2015 р. №107, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.06.2014 р. №205- вв сержант ОСОБА_2 з метою нарощування зусиль був відряджений до 8-го прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління з подальшим підпорядкуванням керівнику тактичного угрупування «Кордон».
06.08.2014 року, близько о 17 год. 30 хв., колона в складі 5-ї мото-маневреної групи та зведеного резерву Південного регіонального управління у складі загальної колони військовослужбовців Держприкордонслужби України висунулась за маршрутом с. Дякове Антрацитівського району Луганської області - с. Степанівка Шахтарського району Донецької області. В ході руху, в районі смт. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області колона була обстріляна з мінометів БМ-21 «Град» та стрілецької зброї з боку окупантів. В ході бойового зіткнення колоні вдалося прорватися та відійти на безпечну відстань. Під час перевірки особового складу було встановлено, що відсутній сержант ОСОБА_2 ..
Відповідно до постанови про встановлення особи трупу, складеного Слідчим Управлінням м. Одеси Головного управління МВС України в Одеській області від 16.10.2015 року, встановлено що це труп особи чоловічої генетичної статі №765, доставлений до Ленінського відділення моргу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» ДОР, є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки про причину смерті від 16.10.2015 року №765/Л, свідоцтва про смерть від 19.10.2015 року серії НОМЕР_2 - «Множинні травми грудної клітини. Ушкодження внаслідок військових дій, не уточнені», отримані під час виконання бойової завдання сержантом ОСОБА_2 послужили причиною його смерті у серпні 2014 року.
Відповідно до витягу із наказу по особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.11.2015 року № 465-ос, сержанта ОСОБА_2 , молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії - водія 3-го відділення інспектор прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський», було виключено зі списків особового складу Державної прикордонної служби України у зв`язку смертю.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії і встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій та травм від 12.11.2015 року №46, травма сержанта ОСОБА_2 , стала причиною його смерті у серпні 2014 року.
Крім того, даний витяг із протоколу засідання Військово-лікарської комісії встановлює, що та травма і вищевказана причина смерті пов`язані з захистом Батьківщини.
Указом Президента України «Про відзначення державними нагороди України» № 663/2015 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету і територіальної цілісності України, вірність військовій присязі сержанта ОСОБА_2 було посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня.
ІНФОРМАЦІЯ_4 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_5 видав заявнику посвідчення «члена сім`ї загиблого» військовослужбовця серії НОМЕР_3 , що дає право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України, як для сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни .
Отже, заявник вважає, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її син, ОСОБА_2 , загинув на території Луганської Донецької областей України в серпні-вересні 2014 року та було порушено невід`ємне право на життя її сина, передбачене ст. 27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказує, що встановлення юридичного факту поранення та загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби в серпні-вересні 2014 року у складі військової частини НОМЕР_1 , на території Луганської, Донецької областей України, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, обумовлено, тим що вона має на меті визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
Вважає, що встановлення факту того, що загибель її сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сталася внаслідок саме військової агресії Російської Федерації, можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.
Заявник та її представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у заяві.

Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України до суду не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник заінтересованої особи - Російської Федерації до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 21.09.2018 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без задоволення (а. с. 111 - 119).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт, який має юридичне значення і який просить встановити заявник в порядку окремого провадження, відноситься до сфери публічного права, закріплений державними органами на законодавчому рівні, внаслідок чого є загальновідомим. Заявником не зазначено, які юридичні наслідки від встановлення юридичного факту (виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав) настануть внаслідок такого факту, а тому підстав для задоволення заяви суд не вбачає (а. с. 111 119).
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції належним чином не з`ясовано зміст вимог заяви. Не враховано те, що юридичним наслідком отримання статусу жертви міжнародного збройного конфлікту є - виникнення права на отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій.

Представник апелянта - Ганчук П.Я. у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, просив її задовольнити.

Міністерство соціальної політики України надала до суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності його представника. Відзив на апеляційну скаргу не надало.

Представник Російської Федерації у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи Російська Федерація сповіщалася належним чином через посольство в Україні. Причини неявки представника не повідомило. Відзиву/пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надало.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найшвидшому вирішенні спору, освідомленість усіх учасників про розгляд справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Колегія суддів вважає, що суд на підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального ( Конституції України, Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях від 12.08.1949 року) та процесуального (ст. ст. 263,264, 293-294, 315 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Заявник ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_4 (а. с. 15).

Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 218 від 10.03.2017 року, виданої Білгород-Дністровським прикордонним загоном, сержант ОСОБА_2 дійсно в період з 26.06.2014 р. по 06.08.2014 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (забезпеченні АТО), захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в населеному пункті Успенка Амвросіївського району Донецької області, в районі населеного пункту Зеленопілля та в ППр "Довжанський-авто" (населений пункт Довжанський) Свердловського району Луганської області (а. с. 52).

У відповідності до довідки-характеристики ОСОБА_2 з засобів масової інформації, сержант ОСОБА_2 , молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії - водій 3 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» 25 прикордонного загону (І категорії-) Південного регіонального управління (І категорії") Державної прикордонної служби України. Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 (село Молога Білгород - Дністровського району Одеської області).

Це людина, яка з перших днів загострення ситуації на Сході України не могла залишатись осторонь від подій в Україні. 24 червня 2014 року разом з своїми товаришами з мобільної прикордонної застави «Білгород - Дністровський» вирушили на ділянку Східного регіонального Управління аби відстоювати кордони та честь своєї держави.

У даного військовослужбовця залишились мати, батько та рідні брат з сестрою. Мати - ОСОБА_1 . Батько - ОСОБА_3 . ОСОБА_2 вважався невідомо зниклим з 07 серпня 2014 року під час прориву з оточення південного котла в складі колони, яка зазнала артилерійського обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції. Встановлено статус загиблого від 16 жовтня 2015 року після встановлення особи трупу. Посмертно нагороджений орденом «За мужність III ступені» (а. с. 53).

У відповідності до витягу з наказу по особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_3 №465-ос від 27.11.2015 р. виключено зі списків особового складу Державної прикордонної служби України у зв`язку зі смертю сержанта ОСОБА_4 , молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії - водія 3 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави "Білгород-Дністровський", який з 20 серпня 2014 року перебував у розпорядженні начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону, 1983 року народження, уродженця с. Молога, Білгород-Дністровського району, Одеської області, призваного на військову службу через Білгород-Дністровський ОМВК, Одеської області з 17 квітня 2006 року, у зв`язку зі зникненням 06 серпня 2014 року під час руху в складі колони, яка зазнала обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції в районі н.п. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області. Травма та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини. Захоронений 21 жовтня 2015 року на кладовищі с. Молога Білгород-Дністровського району Одеської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та свідоцтва про смерть ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу 19 жовтня 2015 року. Видано допомогу на погребіння сім`ї загиблого відповідно до діючого законодавства (а. с. 16).

Згідно акту №107 про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби сержанта ОСОБА_2 , відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 24.06.2014 р. № 205-вв сержант ОСОБА_2 з метою нарощування зусиль був відряджений до 8 прикордонного загону Азово- Чорноморського регіонального управління з подальшим підпорядкуванням керівнику тактичного угрупування «Кордон». 06.08.14р. близько о 17 годині 30 хвилин колона в складі 5 мото-маневреної групи та зведеного резерву Південного регіонального управління, у складі загальної колони військовослужбовців Держприкордонслужби України, висунулась за маршрутом н.п. Дякове - н.п. Степанівка.

В ході руху, в районі н.п. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області колона була обстріляна з мінометів БМ-21 «Град» та стрілецької зброї з боку незаконних збройних формувань.

В ході бойового зіткнення колоні вдалося прорватися та відійти на безпечну відстань.

Під час перевірки особового складу було встановлено відсутність сержанта ОСОБА_2 ..З пояснень, які надав заступник начальника мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» старший лейтенант ОСОБА_5 , встановлено, що 06.08.2014 р. колона, в складі якої на БТР - 80 перебував персонал мобільної прикордонної застави в кількості 12 чоловік, під час прориву з оточення потрапила під обстріл в районі н.п. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області. Прапорщик ОСОБА_6 доповів, що сержант ОСОБА_2 впав з БТР. В подальшому, доповівши по даному факту полковнику ОСОБА_7 та повернувшись на приблизне місце падіння сержанта ОСОБА_2 , було здійснено його пошук на протязі 20-30 хвилин. Не знайшовши підлеглого, старший лейтенант ОСОБА_5 продовжив рух колони.

Після закінчення обстрілу та шикування колони з доповіді старшого прапорщика ОСОБА_8 стало відомо, що сержант ОСОБА_2 по радіостанції повідомив, що в нього пошкоджена нога та його самого підібрав «Камаз».

Після чого, старший лейтенант ОСОБА_5 почав пошук в транспортних засобах вишикуваних в колону, але не встиг пройти всю колону у зв`язку з тим, що почався обстріл.

З пояснення, яке надав інспектор прикордонної служби II категорії 3-го відділення, мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» прапорщик ОСОБА_6 встановлено, що 06.08.2014 р. під час виходу з оточення колона потрапила під обстріл.

Під час обстрілу прапорщик ОСОБА_6 помітив, що сержант ОСОБА_2 , який знаходився біля нього на БТР - 80, впав з транспортного засобу.

Після чого прапорщик ОСОБА_6 доповів про цей факт старшому лейтенанту ОСОБА_5 .. Останній дав команду повернутися на приблизне місце падіння та здійснити пошук сержанта ОСОБА_2 , але пошук результатів не дав.

З пояснення, яке надав інспектор прикордонної служби 1-го відділення мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» старший прапорщик ОСОБА_8 встановлено, під час обстрілу колони він чув як сержант ОСОБА_2 доповів по радіостанції, що знаходиться в автомобілі «Камаз» і в нього пошкоджена нога.

В подальшому сержанта ОСОБА_2 він не чув і не бачив. Додатково в ході проведення службового розслідування встановити, на якому саме автомобілі «КАМАЗ» ймовірно перебував ОСОБА_2 (номер, приналежність, тощо), а так само встановити інші додаткові обставини його зникнення не представилось можливим.

Таким чином, встановлено, що сержант ОСОБА_2 зник 06.08.2014 р. під час руху в складі колони, яка зазнала обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції в районі н.п. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області.

Відповідно до Постанови про встановлення особи трупу Слідчого Управління м. Одеса Головного Управління МВС України в Одеській області від 16 жовтня 2015 року встановлено, що труп особи чоловічої генетичної статі № 765, доставлений до Ленінського відділення моргу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичних експертиз» ДОР, визнано як - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 16.10.15р. № 765/л виданого Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи причина смерті множинні травми грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій. Причини нещасного випадку: - основною причиною нещасного випадку, згідно п. 30 додатку до «Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків і аварій у Державній прикордонній службі України», затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.04.2006 р. № 282) є - травмування внаслідок протиправних дій інших осіб (а. с. 17 - 20).

У відповідності до довідки про причину смерті від 16.10.15р. № 765/л, виданої Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи, причина смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є - множинні травми грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій, не уточнені, в зоні АТО (а. с. 57).

Згідно Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця, травма сержанта ОСОБА_2 , 1983 року народження, який згідно біографічної довідки проходив строкову військову службу з - 03.05.2002 р. по 18.06.2003 р, з 18.06.2003 р. по 05.05.2004 р. - військову службу за контрактом в МОУ, з 17.04.2006 р. по серпень - вересень 2014 р. військову службу за контрактом в ДПСУ, за даними акту розслідування нещасного випадку, що стався, за формою Нвс-5 від 30.10.2015р. б/н., акту про нещасний випадок пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, за формою Нвс-1 від 30.10.2015 року № 107 за підписом Тво начальника Білгород- Дністровського прикордонного загону, зник 06.08.2014 р. під час руху в складі колони, яка зазнала обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції в районі н.п. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області. Згідно постанови про встановлення особи трупу від 16.10.2015 р. Слідчого Управління м. Одеса Головного Управління МВС України в Одеській області, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 19.10.2015 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, та лікарського свідоцтва про смерть № 765/Л, виданого 16.10.2015 року Комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи», причина смерті ОСОБА_2 - «Множинні травми грудної клітини». Травма і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини (а. с. 59).

Указом Президента України «Про відзначення державними нагороди України» №663/2015 «За особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету і територіальної цілісності України, вірність військовій присязі», сержанта ОСОБА_2 було посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня (а. с. 60 - 62).

ІНФОРМАЦІЯ_4 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_5 видав заявнику посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця, серія НОМЕР_3 , що дає право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України, як для сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни (а. с. 63).

27 квітня 2015 року Верховна Рада України своєю постановою затвердила Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, в якій зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення). Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення). Міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

В подальшому Верховна Рада України Постановою від 21.04.2015 року схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці 1 пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві також зазначено, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України; крім того, наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.

Президент України Указом від 24 вересня 2015 року №555 ввів в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, в якій визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

ОСОБА_1 звернулась до суду з метою встановлення юридичного факту поранення та загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби в серпні-вересні 2014 року у складі військової частини НОМЕР_1 , на території Луганської, Донецької областей України, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, обумовлено, тим що заявниця має на меті визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5 ) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6 ) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 1 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, в судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник має на меті визначити статус її загиблого сина ОСОБА_2 як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях від 12.08.1949 року, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Після визначення даного статусу, заявник отримує право звернутися за допомогою до міжнародних гуманітарних організацій, у тому числі до Міжнародної Федерації Червоного Хреста.
Положення Конвенціїпро поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях від 12.08.1949 р. застосовується до поранених і хворих, які належать до таких категорій особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною таких збройних сил.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах пятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховної Ради України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
У відповідності до ст. 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_5 національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус тимчасово окупованої території України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до абзацу другого Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.
27.04.2015 року постановою Верховної Ради України затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської асамблеї Ради Європи, Парламентської асамблеї НАТО, Парламентської асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, в якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна ОСОБА_5 України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).
Верховною Радою України прийнято постанову від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Указом Президента України від 24.09.2015 року №555 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затверджено Воєнну доктрину України, в якій визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Крім того, Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.
Обставини щодо збройної агресії Російської Федерації проти України закріплено державою на законодавчому рівні та на підставі ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню.

Конституція України визначає, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Співставивши встановлені судом обставини загибелі ОСОБА_2 період його виконання обов`язку військової служби, дослідивши нормативно-правові акти, якими встанволено факт збройної агресії Російської Федерації проти України, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що застосування норм Конвенції щодо конкретної особи не пов`язується із встановленням судом тих чи інших фактів, що мають юридичне значення, а має місце по замовчуванню у разі перебування особи під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга є обґрунтованою, підлягає задоволенню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 315, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 21 вересня 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , при виконанні обов`язку військової служби в серпні - вересні 2014 року на території Луганської, Донецької областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О.М. Таварткіладзе

С. О. Погорєлова