ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1974/19 Справа № 180/859/18 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія Автоград, приватного підприємства Ремсервіс-АТП 11211 про визнання дій дискримінаційними систематично-неправомірними, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, з позовом до відповідачів про визнання бездіяльності (дій) дискримінаційними систематично-неправомірними, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 2014-2016 років йому як інваліду праці 2 групи та його онукам ОСОБА_2, ОСОБА_3, опікуном яких він являється, відмовляють у пільговому перевезенні, в звязку з чим вони зверталися до відповідачів із заявами. Відповідей на заяви не отримали до теперішнього часу, що розцінює як дискримінацію по відношенню до нього як інваліда. Крім того ПП «Ремсервіс АТП 11211» не приймає поштову кореспонденцію від нього. Зазначеними діями відповідачі завдали моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 30000 гривень, кожному. Просить суд визнати бездіяльність (дії) відповідачів дискримінаційними систематично-неправомірними та стягнути з відповідачів солідарно завдану моральну шкоду в сумі 30000 гривень кожному позивачу (а.с.3-7).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія Автоград, приватного підприємства Ремсервіс-АТП 11211 про визнання дій дискримінаційними систематично-неправомірними, стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с.21).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.27-28).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки позивач не довів правомірності та обґрунтованості своїх вимог.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, за змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів посилаючись на те, що протягом 2014-2016 років він звертався до відповідачів із заявами-запитами, але до теперішнього часу відповідей на звернення не отримав. Крім того, Приватне підприємство «Ремсервіс АТП 11211» відмовляється отримувати поштову кореспонденцію (а.с.1-3). При цьому, на підтвердження своїх вимог ніяких доказів суду не надав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції копій судових рішень по справам, розглянутим в порядку адміністративного судочинства не вбачається, що вони містять інформацію щодо предмета доказування по даній справі.

Тобто позивачем не було надано належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди відповідачами по справі з підстав зазначених у позовній заяві, а надані докази до апеляційної скарги не спростовують висновків суду 1 інстанції та не обґрунтовують його позовні вимоги.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, отже суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є недоведеними та не обґрунтованими, а тому й не підлягають задоволенню.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, та спростування висновків суду 1 інстанції, а згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права й обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: