Провадження 2/127/4327/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Константинова А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про скасування наказу, поновлення суміщення посади, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

05.10.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про скасування наказу, поновлення суміщення посади, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свою позицію обґрунтовував тим, що працював в КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді начальника служби безпеки та кадрового забезпечення і наказом від 14.03.2017 року йому було дозволено суміщення професії провідного професіонала з антикорупційної діяльності підприємства на період вакансії з обсягом робіт у межах дії посадової інструкції провідного професіонала з антикорупційної діяльності та інших нормативно-правових актів, з доплатою у розмірі 90% посадового окладу професіонала з антикорупційної діяльності. 08.05.2018 року в.о. генерального директора КП «Вінницяміськтеплоенерго» прийняв наказ (без номера) «Про зміни істотних умов праці», відповідно до якого, у зв'язку з важким фінансовим становищем наказ від 14.03.2017 року № 152/1 вважати таким, що втратив чинність з 08.07.2018 року; попередити ОСОБА_2 про наступні зміни умов праці. У разі відмови від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці підготувати документи для звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає, що такий наказ суперечить КЗпП України, Закону України «Про запобігання корупції», оскільки припинення повноважень на посаді провідного професіонала з антикорупційної діяльності за ініціативою КП могло бути лише за умов надання згоди НАЗК і у випадках, визначених ст.ст. 40, 41 КЗпП України, за згодою первинної профспілкової організації, членом якої він є, така причина наказу як «важке фінансове становище» підприємства визначена відповідачем без економічного обґрунтування і не відповідає дійсності, крім того, позивач не приймався на роботу на посаду професіонала з антикорупційної діяльності, а лише виконував обов'язки за суміщенням, тому вважає, що наказ мав би бути не про зміну істотних умов праці, а про припинення суміщення, тому підстава можливого звільнення в разі відмови від продовження роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України є неприпустимою. Даний наказ всупереч п. 104 Інструкції з діловодства КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не був зареєстрований, без дати ознайомлення ОСОБА_2 з наказом. 09 липня 2018 року на посаду провідного професіонала з антикорупційної діяльності був призначений інший працівник з оплатою 100% посадового окладу, а 24.10.2018 року позивач був звільнений з КП «Вінницяміськтеплоенерго» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України. В період з 09.07.2018 року до 24.10.2018 року кількість робочих днів позивача, за який йому не проводилось доплата за суміщення, становила 21 день, відтак середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 8 465,32 грн. виходячи із середньоденної заробітної плати на цій посаді - 403,11 грн.

Відповідно до ст.ст. 32, 235 КЗпП України та з урахуванням заяв про зміну та уточнення позовних вимог (а.с. 98-99 т.1, 40-42 т. 2) позивач ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» «Про зміни істотних умов праці від 08.05.2018 року; поновити ОСОБА_2 суміщення посади провідного професіонала з антикорупційної діяльності КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» у період з 09.07.2018 року до 24.10.2018 року; стягнути з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 оплату за вимушений прогул з 09.07.2018 року до 24.10.2018 року у розмірі 26 645 грн., рішення допустити до негайного виконання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав відповідно до обставин, викладених в позовній заяві, заявах про зміну і уточнення позовних вимог, відповіді на відзив (а.с. 121-134 т. 1) та поясненнях (а.с. 229-235 т.1). Додав, що з наказом від 08.05.2018 року він був ознайомлений 09.07.2018 року і одразу написав заяву про надання дозволу на суміщення посад начальника служби економічної безпеки та охоронної діяльності із посадою провідного професіонала з антикорупційної діяльності підприємства з доплатою в розмірі 50% посадового окладу професіонала з антикорупційної діяльності і продовжив працювати на основній посаді, тому, в разі важкого фінансового стану підприємства, такі умови були б вигідні. Також просив врахувати, що твердження відповідача про наявність конфлікту інтересів при суміщенні посад начальника служби економічної безпеки і охоронної діяльності та провідного професіонала з антикорупційної діяльності, є безпідставним, оскільки суміщення не суперечить ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції». Просив скасувати наказ від 08.05.2018 року, поновити йому суміщення посади провідного професіонала з антикорупційної діяльності в період з 09.07.2018 року до 24.10.2018 року і стягнути оплату за вимушений прогул в сумі 8465,32 грн.

Відповідач - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подав відзив на позов (а.с. 41-47 т.1), заперечення (а.с. 177-185 т.1) і свою позицію обґрунтовував тим, що позивачу було дозволено суміщення посад на період тимчасово відсутнього працівника, проте з 09.07.2018 року на посаду професіонала з антикорупційної діяльності був призначений ОСОБА_4 Позивач був ознайомлений з наказом від 08.05.2018 року про зміни істотних умов праці в цей самий день відповідно до ст. 32 КЗпП України і продовжив працювати на основній посаді, тому з 09.07.2018 року була припинена доплата за суміщення. Також відповідач зазначив, що суміщення позивачем цих двох посад суперечило ст. 64 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки посада ОСОБА_2 відносилась до категорії посад, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків, тому суміщення позивачем основної посади із посадою провідного професіонала з антикорупційної діяльності створює конфлікт інтересів для позивача. Твердження позивача про порушення підприємством порядку звільнення в зв'язку з неотриманням згоди НАЗК, згоди профспілкового комітету, відповідач вважаює безпідставними, оскільки звільнення позивача не відбувалось, а при зміні істоних умов праці такі погодження не є необхідними.

В судовому засіданні представники відповідачів Яценко Д.Ю., Думанський В.О. підтримали заперечення і просили відмовити в задоволенні позову, а також застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу трудових прав фізичної особи, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Кодексу законів про працю України, постанови Ради міністрів СРСР від 4 грудня 1981 р. №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (далі - Постанови № 1145) та Інструкції щодо застосування цієї Постанови від 14.05.1982 р. №53-ВЛ, затвердженої Державним комітетом СРСР з Всесоюзної Центральної ради професійних спілок.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 10.03.2017 року працював на посаді начальника служби безпеки та кадрового забезпечення КП «Вінницяміськтеплоенерго». З 04.12.2017 року служба безпеки та кадрового забезпечення перейменована в службу економічної безпеки та охоронної діяльності (а.с. 19-21).

14.03.2017 року на підставі наказу в.о. генерального директора КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» ОСОБА_7 № 152/1 ОСОБА_2 було дозволено суміщення професії провідного професіонала з антикорупційної діяльності підприємства з 14.03.2017 року на період дії вакансії з обсягом робіт у межах дії посадової інструкції провідного професіонала з антикорупційної діяльності та інших нормативно-правових актів КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з доплатою у розмірі 90 % посадового окладу професіонала з антикорупційної діяльності (а.с. 7 т.1).

08.05.2018 року в.о. генерального директора ОСОБА_8 видав наказ № 258.1-к «Про зміни істотних умов праці», відповідно до якого в зв'язку з важким фінансовим становищем наказ від 14.03.2017 року № 152/1 вважати таким, що втратив чинність з 08.07.2018 року; попередити ОСОБА_2 про наступні зміни істотних умов праці. У разі відмови від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці підготувати документи для звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 55).

Наказ зареєстрований в книзі реєстрації наказів КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» під № 258/1-к (а.с. 68).

З даним наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 08.05.2018 року, що підтверджено його підписом на зворотному боці наказу (а.с. 55). Свідок ОСОБА_9 підтвердила в судовому засіданні факт ознайомлення позивача з наказом. ОСОБА_2 не надав належних і допустимих доказів того, що з наказом від 08.05.2018 року він був ознайомлений в інший день, зокрема 09.07.2018 року.

ОСОБА_2 продовжив роботу на основній посаді начальника служби економічної безпеки та охоронної діяльності КП, разом з тим, 09.07.2018 року звернувся до генерального директора КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з новою заявою про суміщення посади провідного професіонала з антикорупційної діяльності з 09.07.2018 року на період дії вакансії, з обсягом робіт у межах дії посадової інструкції з доплатою у розмірі 50% посадового окладу професіонала з антикорупційної діяльності (а.с. 71).

В судовому засіданні також було встановлено, що з 09.07.2018 року на посаді провідного професіонала з антикорупційної діяльності працює ОСОБА_4 на постійній основі. Наказ керівника КП «Вінницяміськтеплоенерго» № 380-к від 09.07.2018 року (а.с. 215 т. 1).

24.10.2018 року відповідно до наказу № 760-к позивач ОСОБА_2 був звільнений з посади начальника служби економічної безпеки та охоронної діяльності КП «Вінницяміськтеплоенерго» за власним бажанням на підставі ч. 8 ст. 38 КЗпП України (якщо власник не виконує законодавство про працю).

Відповідно до ст. 105 КЗпП України суміщенням є виконання на одному і тому ж підприємстві, в установі, організації разом з основною роботою, яка обумовлена трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи.

Відповідно до Постанови № 1145, суміщення професій (посад) допускається на одному і тому ж підприємстві, в установі, організації за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно доцільно і не призведе до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення.

Суміщення встановлюється лише за наявності вакантної посади в штатному розписі.

В наказі від 14.03.2017 року ОСОБА_2 було дозволене суміщення професій на період дії вакансії, тому припинення суміщення також оформлялось відповідним наказом про зміну істотних умов праці.

Статтею 32 КЗпП України визначено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо працівник відмовляється продовжувати роботу в нових умовах та надасть відмову від скасування суміщення посад, він підлягатиме звільненню за п. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці).

Таким чином, в зв'язку із зайняттям посади професіонала з антикорупційної діяльності іншим працівником на постійній основі, суміщення посад ОСОБА_2 було припинене за ініціативою роботодавця відповідно до ст. 32 КЗпП України.

Таке припинення суміщення було оформлене відповідним наказом від 08.05.2018 року.

Відповідач не довів, що припинення суміщення посад ОСОБА_2 було в зв'язку з важким фінансовим становищем на підприємстві, разом з тим, некоректне формулювання у наказі як підстави для припинення суміщення не свідчить про незаконність такого наказу.

Суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 63 Закону України «Про запобігання корупції» в юридичних особах, які зобов'язані затверджувати антикорупційні програми, призначається особа, відповідальна за їх реалізацію. Правовий статус цієї особи визначається Законом.

Цією статтею визначені вимоги до осіб, які претендують на зайняття посади Уповноваженого, вимоги щодо несумісності з діяльністю Уповноваженого, а також наведені підстави звільнення особи з цієї посади.

Таким чином, антикорупційне законодавство визначає саме введення окремої посади Уповноваженого, до компетенції якого належить виключно здійснення реалізації антикорупційної програми та призначення особи на цю посаду відповідно до законодавства про працю, а не покладення виконання обов'язків на одного з працівників юридичної особи.

Невведення окремої посади Уповноваженого та не призначення особи на цю посаду, яка могла б займатися виключно питаннями запобігання корупції в юридичній особі - впровадження її антикорупційної програми, без покладання обов'язків, що не належать або виходять за межі повноважень Уповноваженого та обмежують їх виконання ним, є порушенням вимог Закону та Типової антикорупційної програми юридичної особи (рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 02.03.2107 року № 75, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.03.2017 року за № 326/30194.

Відповідне роз'яснення НАЗК було видане 23.05.2018 року (а.с. 211-212 т. 1) і доведене до відома юридичних осіб, в тому числі КП «Вінницяміськтеплоенерго» 19.07.2018 року.

КП «Вінницяміськтеплоенерго» є юридичною особою, в якій відповідно до ст. 62 Закону України «Про запобігання корупції» затверджена антикорупційна програма і введена посада професіонала з антикорупційної діяльності.

Оскільки ОСОБА_2 поряд із своєю основною роботою за суміщенням виконував додатково роботу професіонала з антикорупційної діяльності в межах робочого часу, на період дії вакансії, проте з 09.07.2018 року на основну роботу на цій посаді був призначений працівник ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що припинення суміщення ОСОБА_2 відповідає КЗпП України.

Суд вважає безпідставним твердження позивача, що припинення суміщення мало б відбуватись за погодженням з Національним агентством з питань запобігання корупції, оскільки статтею 64 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що лише в разі звільнення особи з посади Уповноваженого керівник юридичної особи письмово повідомляє Національне агентство протягом двох робочих днів та забезпечує невідкладне подання нової кандидатури на вказану посаду. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 не призначався на посаду провідного професіонала з антикорупційної діяльності, він лише виконував роботу за цією посадою поряд із своєю основною роботою і у зв'язку з наявною вакансією.

Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача на порушення роботодавцем ст. 43 КЗпП України і неотримання згоди первинної профспілкової організації на його звільнення.

Так, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім ліквідації підприємства, установи, організації, 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що трудовий договір із ОСОБА_3 з визначених підстав не розривався. ОСОБА_2 був попереджений про зміну істотних умов праці проте продовжив роботу за своєю основною посадою, тому погодження із профспілковою організацією не вимагалось.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 08.05.2018 року немає. Крім того, суд приймає до уваги, що позивач був звільнений з основної посади 24.10.2018 року.

Решта вимог позивача - щодо поновлення ОСОБА_2 суміщення посади провідного професіонала з антикорупційної діяльності в період з 09.07.2018 року до 24.10.2018 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.07.2018 року до 24.10.2018 року в сумі 8 465,32 грн., є похідними від первісної вимоги, тому задоволенню також не підлягають.

Суд вважає безпідставною заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_2, оскільки відповідно до наказу від 08.05.2018 року зміна істотних умов праці ОСОБА_2 відбулась 08.07.2018 року, тобто саме з цієї дати позивач дізнався про порушення свого права, а з даним позовом звернувся 05.10.2018 року, тобто в межах визначеного ст. 233 КЗпП України строку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 32, 232, 233 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258-259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про скасування наказу, поновлення суміщення посади та стягнення заробітної плати - відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ІПННОМЕР_1;

відповідач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13, .

Повне судове рішення складене 22.04.2019 роу.

Суддя: