Справа № 503/522/18
Провадження № 2/503/30/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: Писарівська сільська рада Кодимського району Одеської області про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області Адаховською Л.М ., 23.02.2017 року, зареєстрований у реєстрі за №01.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_4 , після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та на дві земельні ділянки. Позивач, як спадкоємець за законом після смерті матері, звернулася до Кодимської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_4 , у зв`язку із наявністю заповіту, згідно якого вона заповіла усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки на час складання заповіту спадкодавець за станом свого здоров`я не могла підписати заповіт, а також і прочитати його вголос та зрозуміти вчинення своїх дій, оскільки не пересувалась та була прикована до ліжка. До того ж підпис ОСОБА_4 на заповіті відрізняється від її реального підпису. Тому позивач була змушена звернутися до суду з метою визнання заповіту недійсним.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, вказавши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати цивільну справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Після її смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельних ділянок.

За життя спадкодавцем ОСОБА_4 був складений заповіт на належну їй земельну ділянку, посвідчений секретарем Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області 23.02.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 01.

При зверненні до Кодимської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як за життя ОСОБА_4 посвідчила заповіт в Писарівській сільській раді Кодимського району Одеської області 23.02.2017 року, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно виписки із медичної карти № 449 від 20.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , в період з 13.02.2017 року по 20.02.2017 року знаходилася на стаціонарному лікуванні з діагнозом шлунково-кишкова кровотеча І ступеню, виразкова хвороба шлунку, кардіосклероз дифузний, стенокардія, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, закритий лівосторонній пневмоторакс, що підтверджує твердження позивача про те, що хворобливий стан ОСОБА_4 позбавляв її можливості пересуватися та підписати 23.02.2017 року заповіт в приміщенні Писарівської сільської ради Кодимського районну Одеської області.

Право на заповіт, відповідно ст.1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено ст.1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої ст.207 цього Кодексу.

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України 11.11.2011 N 3306/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, за вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з`явилися та не надали суду доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 23.02.2017 року від імені ОСОБА_4 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області, зареєстрований у реєстрі за № 01

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір, сплачений згідно квитанцій №82 т№24 від 23.03.2018 року в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк