ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2-3603/2010
Провадження № 22-ц/4820/546/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар Чебан О.М.,

з участю представника стягувача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2018 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи Яворівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, старший державний виконавець Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2, ОСОБА_3,

встановила:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою, в якій з урахуванням уточнених в суді першої інстанції вимог просив визнати неправомірними дії та зобовязати старшого державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 здійснити новий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на грудень місяць 2018 року, з урахуванням у довідці про перерахунок заборгованості по аліментам сплату аліментів за жовтень 2010 року у сумі 1200 грн., за грудень 2010 року в сумі 400 грн., за жовтень 2011 року в сумі 2000 грн., за лютий 2012 року в сумі 350 грн., за березень 2012 року в сумі 200 грн., за жовтень 2012 року в сумі 2000 грн., за березень 2013 року в сумі 200 грн., що в сумі становить 6350 грн.

В обґрунтування скарги зазначив, що розрахунок заборгованості по сплаті ним аліментів, здійснений старшим державним виконавцем Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 15.08.2018 року є неправильним, містить помилкові дані щодо сплати боржником сум.

Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист № 2-3603 від 20.05.2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі.

09.08.2018 року він отримав постанови старшого державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 07.08.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Підставою прийняття вказаних постанов державного виконавця стало нарахування державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів 15.08.2018 року в розмірі 22317,3 грн.

Розрахунок заборгованості по аліментам було проведено у звязку із заявою ОСОБА_3, в якій вона стверджувала про неотримання нею аліментів, згідно долучених до матеріалів виконавчого провадження платіжних квитанцій та як наслідок фактичне неврахування державним виконавцем добровільної сплати ним аліментів згідно квитанцій за жовтень 2010 року у сумі 1200 гривень, за грудень 2010 року в сумі 400 гривень, за жовтень 2011 року в сумі 2000 гривень, за лютий 2012 року в сумі 350 гривень, за березень 2012 року в сумі 200 гривень та за березень 2013 року в сумі 200 гривень.

Із визначеною державним виконавцем сумою заборгованості він не погоджується, оскільки в розрахунку безпідставно не було враховано наявні в матеріалах виконавчого провадження копії платіжних документів про сплату аліментів за період з березня 2010 року по березень 2013 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2018 року в задоволенні скарги було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильність встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, просив ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказів про сплату ним аліментів в 2010-2013 роках.

Вказав на необґрунтованість висновку державного виконавця про те, що відсутність в платіжних документах даних щодо призначення платежу не дає підстав для зарахування коштів як сплату аліментів, в той же час як попередні оплати, які він здійснював таким же чином, були прийняті до зарахування.

Він визнає заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15967 грн., яка була нарахована державним виконавцем станом на 01.08.2018 року, з урахуванням проведених ним оплат за жовтень 2010 року, за грудень 2010 року, за жовтень 2011 року, за лютий 2012 року, за березень 2012 року, за березень 2013 року.

Висновок суду про наявність між ним та стягувачем спору щодо розміру заборгованості, в звязку з чим він повинен був звернутися до суду з позовною заявою, а не зі скаргою на дії державного виконавця є необґрунтованим, оскільки він скористався своїм правом на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому ЦПК України.

В судове засідання апелянт та його представник не зявилися, в письмовій заяві просили суд розглянути апеляційну скаргу без їх участі, вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити.

Представник ОСОБА_3 в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновок суду щодо необґрунтованості доводів заявника відповідає фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавчий лист №2-3603, від 20.05.2010 року, строк предявлення якого до виконання визначено до 20.05.2013 року, який виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 200 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені 12.07.2013 року стягувачем ОСОБА_4 було змінено прізвище на Баган (а.с. 64).

15.08.2018 року державним виконавцем Яворівського РВ ДВС було проведено розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на дату розрахунку борг складав 22 317,30 грн. За інформацією державного виконавця станом на 05.11.2018 року заборгованість становила 24 066,90 грн.

Під час проведення такого розрахунку державним виконавцем не було враховано подані боржником квитанції на підтвердження сплати аліментів за період 2010, 2012, 2013 років.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції зазначив, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості, оскільки дитина, на утримання якої за рішенням суду ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати аліменти, досягла повноліття, а стягувач категорично заперечувала факт отримання нею аліментів у 2010, 2012, 2013 роках. У звязку з цим суд дійшов висновку, що даний спір повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, а не в порядку оскарження дій державного виконавця.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2010 року, яке набрало законної сили, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 грн. щомісячно (а.с.23).

На підставі вказаного рішення Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист від 25.05.2010 року (а.с. 109).

Постановами державного виконавця від 07.08.2018 року (а.с. 39, 41, 43, 45) було встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 відповідно до розрахунку від 07.08.2018 року за період з 01.03.2010 року по 07.08.2018 року становила 15967,3 грн.

Однак в розрахунку заборгованості від 15.08.2018 року визначено розмір боргу ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 07.08.2018 року і 15.08.2018 року в сумі 22317грн. 30 коп. (а.с. 50).

Перерахунок був проведений державним виконавцем на підставі скарги стягувача ОСОБА_3 від 12.07.2018 року, в якій остання стверджувала, що в долучених боржником копіях квитанцій (не оригіналах) за 2010, 2012, 2013 роки були відсутні банківські реквізити, підписи відповідальних осіб та призначення платежів, що вказує на фактичне непроведення оплати (а.с. 52).

Отримувач аліментів зазначила, що в копії довідки-розрахунку заборгованості від 21.05.2018 року, яку на її вимогу надала державний виконавець, було передбачено зарахування аліментів у жовтні 2010 року в сумі 1200 грн., у грудні 2010 року в сумі 400 грн., у жовтні 2011 року в сумі 2000 грн., в лютому 2012 року в сумі 350 грн., в березні 2010 року в сумі 200 грн., у жовтні 2012 року в сумі 2000 грн., в березні 2013 року в сумі 200 грн. (а.с. 123). Однак вказаних коштів вона не отримувала, про їх надсилання боржником їй нічого не відомо.

Як вбачається з довідок про неотримання аліментів від 2011, 2012, 2013 років, виданих відділом ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Львівській області ОСОБА_3 не отримувала аліменти від ОСОБА_1 у період з 04.03.2010 року по 24.01.2011 року, з 01.10.2010 року по 30.04.2011 року, з 01.02.2012 року по 20.02.2013 року (а.с. 90, 91,92).

У запереченні на скаргу ОСОБА_1 державний виконавець Король С.І. зазначила, що 08.06.2018 року нею було зроблено запити у відділення поштового звязку щодо відповідності квитанцій фактичним оплатам, проте поштове відділення надало відповідь щодо отримання аліментів за 2016-2018 роки, за попередні роки інформація не збереглась. 15.08.2018 року нею було проведено новий розрахунок заборгованості по аліментах. Підставою для перерахунку заборгованості зі сплати аліментів стало повідомлення стягувача про неотримання нею коштів та невідповідність квитанцій про оплату за 2010, 2012, 2013 роки вимогам нормативних документів щодо їх змісту.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження доказів оплати ОСОБА_1 надав копії квитанцій, чеків та повідомлень. Однак зі змісту цих документів неможливо встановити чи була проведена оплата в рахунок сплати аліментів, дату проведення оплати та фактичне отримання стягувачем ОСОБА_3 цих коштів. Як вбачається зі змісту вказаних копій документів, грошові перекази проводилися поштовим звязком, а саме: 19.10. (рік ?) - 1200 грн. (квитанція № 7/255), 23.12.2010 року - 400 грн. (квитанція № 0215), 12.10. (рік ?) - 2000 грн. (квитанція № 5/24), 28.02. (рік ?)- 350 грн. (квитанція № 4/429), 01.03. (рік ?)- 200 грн. (квитанція № 1/15), 13.03.2013 року - 200 грн. (квитанція № 145) (а.с. 55, 131).

Відповідно до п. 10 Наказу Державного комітету звязку України «Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах» № 167 від 7 грудня 1998 року, чинної на момент здійснення поштових переказів - на лицьовому боці квитанцій ф. 1, ф. 5, ф. 47 друкарським способом зазначається номер форми, ідентифікаційний код ЄДРПОУ, код за ДКУД, повне найменування Адміністрації зв'язку України, відповідно передбачаються рядки для запису виду прийнятого поштового відправлення (платежу), його особливого призначення, суми грошового переказу (платежу), суми оголошеної цінності поштового відправлення, адреси та прізвища одержувача, суми плати (у квитанційних книжках ф. 1 вказується й вага). На зворотному боці квитанції друкарським способом указується термін, протягом якого підприємство поштового зв'язку несе відповідальність за прийняті поштові відправлення та передбачається місце для відбитка календарного штемпеля структурного підрозділу поштового зв'язку місця приймання поштового відправлення (платежу).

Таким чином, квитанція про приймання поштового переказу не є підтвердженням вчинення банком фінансової операції, а тому надані платником аліментів копії платіжних документів не підтверджують безпосередньо самого факту проведення оплати та отримання коштів отримувачем аліментів. Поштові перекази свідчать лише про їх направлення ОСОБА_3

Відповідно до п.п. 3, 4 розділу 16 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» № 512/5 від 02.04.2012 року у разі, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2018 року був проведений державним виконавцем на підставі копій квитанцій, без урахування обставин щодо фактичної оплати та отримання коштів стягувачем.

Як було зазначено державним виконавцем в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.08.2018 року, новий розрахунок був проведений з урахуванням звернення стягувача щодо перевірки квитанцій, на підставі ст. ст. 5, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», р. 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, гл. 15 Сімейного кодексу України.

Таким чином дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням заяви стягувача про їх неотримання відповідають закону.

Оскільки між сторонами виконавчого провадження виник спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів, який підлягає вирішенню в судовому порядку, тому перевіривши докази оплати, надавши оцінку їх достовірності суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів апелянта щодо проведення ним оплати аліментів в розмірі 6350грн., тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про те, що справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а не в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. Однак оскільки помилкове твердження суду не призвело до неправильного вирішення справи, з урахуванням мотивів, наведених апеляційним судом, діючи у відповідності з вимогами ст. ст. 374, 375, 376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про можливість залишення рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 судові витрати в судах першої та апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26.04.2019 року.

Головуючий Судді