Справа № 138/519/18
Провадження № 22-ц/801/641/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуСправа № 138/519/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Цибульський О.Є.

Рішення ухвалено в м. Могилів-Подільський Вінницької області

Повний текст рішення складено 27 листопада 2018 року,

Встановив:

В лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 січня 2012 року відповідач стала клієнтом банку, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі якої отримала картку «Універсальна».

01 серпня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», за якою відповідач отримала кредит в розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, в зв'язку з чим станом на 30 листопада 2017 року склалася заборгованість в сумі 101 588,72 грн., із яких: 3620,64 грн. - заборгованість за кредитом; 88 006,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4648,07 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4813,75 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 серпня 2013 року в розмірі 101 088,72 грн., з яких: 3620,64 грн. - заборгованість за кредитом; 88 066,26 грн. - заборгованість по відсоткам; 4648,07 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф відповідно до умов кредитного договору (процентна складова) - 4813,75 грн.; понесені позивачем судові витрати в розмірі 1753,32 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з неї заборгованість в сумі 14 802,20 грн., із яких: 3500 грн. - заборгованість за кредитом; 3767,40 грн. - заборгованість по відсотках; 3767,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф (процентна складова) - 3767,40 грн.

Зазначила, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, оскільки не є законним та обґрунтованим. Судом першої інстанції не враховано, що розмір нарахованих банком процентів є явно завищеним та проценти нараховані за строк, який перевищує строк дії кредитної картки.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи скарги безпідставні.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 24 січня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало із ОСОБА_3 договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитну картку «Універсальна» із встановленим на картку кредитним лімітом (а. с. 5).

Підписавши 24 січня 2012 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач погодилась, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зазначила, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 5).

01 серпня 2013 року відповідачу ОСОБА_3 переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», за якою відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3500 грн. на платіжну картку «Універсальна», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Факт отримання цієї кредитної картки не заперечується відповідачем ОСОБА_3

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним, з перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30 листопада 2017 року згідно наданого банком розрахунку складає 101 588,72 грн., із яких: 3620,64 грн. - заборгованість за кредитом, 88 006,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4648,07 - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4813,75 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із встановлених обставин справи та вимог матеріального закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3620,64 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги відповідача в тому, що сума заборгованості за кредитом становить 3500 грн. спростовуються матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості за договором та випискою по картковому рахунку клієнта ОСОБА_3 за період з 01 січня 2012 року до 26 квітня 2018 року (а. с. 4, 61-67).

Разом з цим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставного стягнення з неї процентів за користування кредитом в заявленому банком до стягнення розмірі - 88 006,26 грн., оскільки розмір нарахованих банком процентів є явно завищеним та проценти нараховані за строк, який перевищує строк дії кредитної картки.

На момент видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна Gold» - 01 серпня 2013 року між сторонами було погоджено, що розмір відсотків за користування кредитом становить 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що позивач зазначив у позовній заяві.

Із розрахунку заборгованості за договором станом на 30 листопада 2017 року (а. с. 4) вбачається, що позивачем було збільшено в односторонньому порядку процентну ставку за користування кредитом: з 1 вересня 2014 року - до 32,40%; з 1 квітня 2015 року - до 42,00%.

Пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком згідно з п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, що була чинною на час укладення договору між сторонами) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1). Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч. 3). У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (ч. 4).

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача збільшеної процентної ставки за користування кредитом.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01 серпня 2013 року до 31 серпня 2014 року, виходячи із діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 27,60%, в розмірі 2014,51 грн.

Також до стягнення з відповідача підлягають проценти за період з 01 вересня 2014 року до 31 травня 2017 року (дата закінчення дії картки), виходячи із розміру процентної ставки 27,60% річних, що погоджена сторонами на час укладення кредитного договору, в розмірі 2786,93 грн. (3620,64 грн. (залишок заборгованості за кредитом) х 1004 днів прострочення х 27,60% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 2786,93 грн.).

Визначаючи період нарахування процентів за договором, суд апеляційної інстанції виходить з того, що згідно повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 26 квітня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180118/170 ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н від 24 січня 2012 року отримала картки № 989901, № 563016, остання з яких має термін дії до останнього дня травня 2017 року (а. с. 69). У межах строку кредитування - до 31 травня 2017 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 01 червня 2017 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За таких обставин право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Проте такі вимоги позивачем не заявлялися.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за процентами за користування кредитом в загальній сумі 4801,44 грн. (2014,51 грн. + 2786,93 грн.).

Також є такою, що підлягає до задоволення, вимога про стягнення штрафу (процентна складова) в розмірі 5% від суми заборгованості, як передбачено п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, що становить 421,10 грн. (3620,64 грн. + 4801,44 грн.) х 5%).

Висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за пенею та комісією в сумі 4648,07 грн. є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., в тому числі - прострочені зобов'язання, передбачені п. 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.6.1. Умов і правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується, як: пеня = базова процентна ставка за договором/30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту + 50 грн. одноразово. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом.

Із розрахунку заборгованості за договором (а. с. 4) вбачається, що банком нарахована до стягнення з відповідача комісія та пеня (колонки 13, 14), заборгованість за якими станом на 30 листопада 2017 року складає 4648,07 грн. При цьому комісія та пеня нараховувались щомісячно у твердій грошовій сумі: 1 жовтня 2013 року в сумі 50 грн. та з 01 листопада 2013 року - в сумі по 100 грн. щомісячно, а не у відсотках від суми несвоєчасно виконавчого грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання, як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України.

Апеляційний суд вважає, що завчасне визначення пені у твердій грошовій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України), а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня.

Крім того нарахування комісії та пені разом не узгоджується із нормами цивільного законодавства України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки підстави для нарахування пені і комісії різні: обов'язок щодо сплати пені наступає у випадку невиконання грошового зобов'язання, а обов'язок щодо сплати комісії виникає у випадку вчинення певних дій (за зняття готівки, за отримання балансу на чек, за безготівковий платіж тощо) та в різних розмірах, які встановлені умовами договору.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 січня 2012 року в розмірі 8843,18 грн., із них: 3620,64 грн. - заборгованість за кредитом, 4801,44 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 421,10 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є, зокрема: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, як ухвалене з неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також незастосуванням норм матеріального права, які підлягали до застосування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову до суду позивач ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 1762 грн. (а. с. 1). Тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір при подачі позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 153,29 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (; юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 січня 2012 року в розмірі 8843,18 грн. (вісім тисяч вісімсот сорок три грн. вісімнадцять коп.), із них: 3620,64 грн. (три тисячі шістсот двадцять грн. шістдесят чотири коп.) - заборгованість за кредитом, 4801,44 грн. (чотири тисячі вісімсот одна грн. сорок чотири коп.) - заборгованість за процентами за користування кредитом, 421,10 грн. (чотириста двадцять одна грн. десять коп.) - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» 153,29 грн. (сто п'ятдесят три грн. двадцять дев'ять коп.) понесених судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.В. Сопрун
І.М. Стадник