ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1406/19 Справа № 179/1510/17 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2, комунальне підприємство «Магдалинівське БТІ» про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Магдалинівського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. З урахуванням уточнень, просила усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження її майном шляхом виключення із акту опису та арешту майна складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції від 28 січня 2013 року про арешт торгівельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та скасування постанови державного виконавця від 13.05.2016 року про передачу торгівельного павільйону ОСОБА_2 (а.с.2-3, 91-92).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, треті особи ОСОБА_2, КП «Магдалинівське БТІ» про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном - відмовлено (а.с.151-153).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог (а.с.182-187).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном шляхом виключення із акту опису та арешту майна, складеного державним виконавцем, суперечить положенням ст. 16 ЦК України, оскільки, виходячи з вимог ЦК України, спосіб захисту цивільних прав, у зв'язку із оскарженням рішень виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено Розділом VІІ ЦК України.

Проте, такі висновки суду є помилковими.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 15 листопада 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №423/1528 від 14.11.2012, що виданий Магдалинівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 103927, 53 грн. (а.с.7).

23 січня 2013 року державною виконавчою службою Магдалинівського районного управління юстиції складено Акт опису й арешту майна боржника, яким описано торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Згідно накладної та квитанції №176 від 10 вересня 2003 року ОСОБА_1 придбала торгівельний павільйон (а.с.14).

Рішенням Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 25 березня 2004 року надано для обстеження земельну ділянку в тимчасове користування на умовах оренди під установку торгового павільйону для торгівлі автозапчастинами ПП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що остання має права на звернення до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державної виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1, 2, 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 3 червня 2016 року №5, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику ( речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У разі, якщо опис та арешт майна проводиться державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст..60 Закону про виконавче провадження.

Отже, законодавством передбачена можливість захисту майнових прав особи, яка не є стороною виконавчого провадження та на майно якої накладений арешт. Такий захист здійснюється шляхом пред'явлення власником майна позову про зняття арешту з майна.

Натомість позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, що є неналежним способом захисту порушеного її права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, з вище вказаних підстав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача, що у разі необхідності вона не позбавлена можливості повторного звернення до суду з відповідним позовом в передбачений законом порядок.

Керуючись ст. 259, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: