ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/2300/19 Головуючий суддя І інстанції Золотарьова Л.І.
Провадження № 22-ц/818/2036/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року, постановлену у складі судді Золотарьової Л.І., по цивільній справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 31.01.2019 звернувся до суду з заявою, яку 01.02.2019 уточнив та просив вжити заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви, а саме:

-вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду;

-вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборонити вчинення певних дій ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, будь то державна реєстрація його, або інших громадян у квартирі АДРЕСА_1; відчуження цієї квартири або вчинення інших дій спрямованих на реалізацію права володіння та права в власності на це майно;

-вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборонити вчинення будь-яких дій з квартирою АДРЕСА_1 до прийняття рішення по цивільному спору відносно цього майна.

В обґрунтування заяви посилався на те, він був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2016, про що було внесений запис в Державний реєстр нерухомого майна. За даною адресою він був зареєстрований та проживав постійно до 26.01.2019. Іншого житла для проживання він не має. Ввечері 26.01.2019 він повернувся додому, за вищевказаною адресою та не потрапив до своєї квартири, у зв'язку з тим, що не зміг відкрити двері власним ключем, після чого побачив записку з тексом, що в даній квартирі змінено власника. В телефонному режимі ним викликано працівників патрульної поліції Харківській області. Таким чином, він був позбавлений можливості користуватися своїм житлом. Як з'ясувалося пізніше, вищевказана квартира була продана на підставі акту про проведення електронних торгів №ВП 51432670, затвердженого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області 16.11.2018 та зареєстрована в державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.11.2018, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01 за ОСОБА_3. Також, стало відомо, що вже анульована державна реєстрація місця проживання у квартирі АДРЕСА_1. Йому не відомі будь які факти, що могли сприяти законному продажу його квартири іншими особами. Таким чином, грубо порушено його конституційні права, зокрема, право на житло. Для захисту своїх законних прав, ним планується подання позовної зави про визнання електронних торгів недійсними до Київського районного суду м. Харкова. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Невжиття таких заходів зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року частково задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

З метою забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру НОМЕР_2, загальною площею 18,5 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1.

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Чайковвська А.В. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку тому факту, що заявником суду не було надано доказів існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_5 та його представника адвоката Сологубовської А.Є., представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення за правилом п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається з договору купівлі-продажу від 15.04.2016 №1293, довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2019 ОСОБА_5 з 15.04.2016 до 26.11.2018 року був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Зі свідоцтва приватного нотаріуса Гібадулової Л.А. від 26.11.2018 та довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2019 вбачається, що 26.11.2018 право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру було припинено у зв'язку з реєстрацією права власності на спірну квартиру за новим власником ОСОБА_3. Вищевказана квартира була продана на підставі акту про проведення електронних торгів №ВП 51432670, затвердженого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області 16.11.2018 та зареєстрована в державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.11.2018, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01 за ОСОБА_3.

З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2019 вбачається, що іншої житлового нерухомого майна за заявником ОСОБА_5 зареєстрованим не значиться.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що враховуючи майбутній предмет спору щодо визнання недійними електронних торгів щодо продажу спірної квартири, наявність спору між сторонами, відповідність та співмірність виду забезпечення позову предмету спору, існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, яке зареєстровано за ОСОБА_3, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів заявника ОСОБА_5, враховуючи можливість подальшого відчуження спірної квартири новим власником.

При цьому суд формально послався на те, що мають бути взяті до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, однак при цьому фактично не врахував інтереси нового власника квартири, якому внаслідок накладення арешту на квартиру заборонено її використання за призначенням на невизначений строк.

Крім того, суд не з'ясував, що застосовані заходи забезпечення позову не є співмірним з предметом спору щодо визнання електронних торгів недійсними, оскільки в межах такого спору не стоїть питання щодо повернення квартири заявнику чи відшкодування шкоди.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно вирішив, що вимоги у забороні вчинення певних дій задоволенню не підлягають, оскільки не є співмірними з предметом спору щодо визнання електронних торгів недійсними, при цьому суд задовольнив заяву в частині накладення арешту на квартиру, що унеможливлює її відчуження будь-яким способом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості накладення арешту на спірне майно з огляду на наступне.

В порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить обґрунтування висновків суду.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову районний суд повинен був перевірити обґрунтованість доводів заяви щодо необхідності встановлення таких обтяжень.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно приписів п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Нормою ч. 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

За правилом ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У ч. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено судам, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

У п. 4 цієї Постанови зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У статті 11 ЦПК України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, з урахуванням приписів п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 150, ч. 2 ст. 151 ЦПК України, з урахуванням змісту спору, про який зазначено у заяві про забезпечення позову, усі запропоновані заявником на розгляд суду засоби забезпечення позову виходять поза межі змісту спірних правовідносин, а тому за недоведеності реального ризику невиконання ймовірного рішення у такому спорі застосовані судом заходи забезпечення слід вважати надмірним тягарем для нового власника майна, яке у спорі не перебуває.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, доводи скарги висновки суду спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року - скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру НОМЕР_2, загальною площею 18,5 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_3.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову в цій частині - відмовити.

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

В.Б. Яцина.

Судді колегії

П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.