Справа № 152/1752/18
Провадження № 22-ц/801/719/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 січня 2019 року, ухвалене суддею Славінською Н.Л. повний текст якого складено того ж дня,

в справі №152/1752/18

за позовом ОСОБА_4 (позивач)

до ОСОБА_3 (відповідач)

про зміну способу стягнення аліментів,-

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до районного суду із позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 05 травня 2009 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано та від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шаргородського районного суду від 29.07.2010 на її користь із відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно, до досягнення сином повноліття.

Вважає, що вибір способу стягнення аліментів віднесено до права того з батьків, з ким проживає дитина.

Посилаючись на зміну законодавства щодо підвищення мінімального розміру аліментів, а також на те, що розмір стягнутих з відповідача аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини, просила змінити спосіб стягнення аліментів на 1/4 частину від усіх видів заробітків (доходів) відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 січня 2019 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі з ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши їх у частці від доходу в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким залишити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що апелянт не працює, його сімя, а це дружина, з якою 17.05.2018 укладено шлюб, утримується лише за рахунок коштів, які він отримує від нерегулярних заробітків, постійного доходу він не має, а відтак у суду відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу).

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував направлений ним в межах наданого строку відзив на позовну заяву із доданими до нього доказами, що призвело до порушення принципу змагальності.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із того, що позивач надала належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення прав дитини на її належне утримання, оскільки фактичний розмір сплачуваних відповідачем аліментів є вочевидь недостатнім для утримання та розвитку дитини, і є меншим законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів, що суперечить вимогам частини другої статті 182 СК України, оскільки прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 років з 01 січня 2019 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становить 2 027 грн на одну особу в розрахунку на місяць.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 липня 2010 року на користь позивача із відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно, до досягнення сином повноліття.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями СК України.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може полягати і зміні способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи скаржника про те, що він погодився на збільшення розміру аліментів, але заперечував проти стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), оскільки ніде не працює, є безпідставними.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів щодо відсутності чи наявності у відповідача роботи, місця працевлаштування, розміру інших його доходів.

За змістом частини 3 статті 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька, що відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд також відкидає посилання апелянта на те, що на даний час він перебуває у шлюбі з іншою жінкою, яка також не працевлаштована, і вони чекають на дитину, а тому істотне збільшення розміру аліментів нібито погіршить його матеріальний стан і поставить його сімю в скрутне матеріальне становище.

Стаття 182 СК України визначає чіткий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей незалежно від наявності можливості надавати таку допомогу.

Посилання апелянта на неможливість сплати ним розміру аліментів у визначеній судом частці також є не обґрунтованими та документально не підтверджені.

Будь-яких доказів того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суду не надано.

Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов'язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов'язків відповідно до інтересів дітей.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому розмір аліментів в сумі 300,00 грн, які стягуються за рішенням суду, явно не є достатньою сумою для задоволення потреб дитини та є в рази меншим прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено відповідно до статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів ј частка заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 січня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_6 ОСОБА_7