Номер провадження: 22-ц/813/961/19
Номер справи місцевого суду: 522/5558/18
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2018 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» про стягнення зборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ТОВ «Компанія Дасті» про стягнення заборгованості за договором позики (а.в.м. 1-5). Разом з позовом представник позивача подав до суду заяву про застосування заходів забезпечення позову (а.в.м. 17-22).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову суд вирішив відмовити (а.в.м. 26-28).

24.05.2018 року представник позивача повторно звернувся з заявою про забезпечення позову, яка була залишена без задоволення ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року (а.в.м. 29-34, 35-36).

Не погоджуючись з ухвалою про відмову в забезпеченні позову від 20.04.2018 року представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, яка надійшла до суду 05.07.2018 року. В обгрунтування своєї скарги апелянт зазначив, що відповідачем, станом на дату подання позову, позичені гроші не були повернуті, чим було порушено низку вимог чинного законодавства в сфері належного виконання зобов'язань. Також апелянт пояснив, що починаючи з 29 грудня 2015 року відповідач привласнив кошти позивача та безпідставно ними користується, так у позивача є підстави вважати, що така позиція відповідача може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач уникає буд-яких перемовин щодо повернення грошових коштів. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову (а.в.м. 37-43).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. 20 серпня 2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі (а.с. 68-69) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.08.2018 року справу було призначено до розгляду (а.с. 70).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу. Відповідач до судового засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 06.02.2019 року представник апелянта подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів підтвердження перебування грошових коштів, належних ТОВ «Компанія Дасті» в зазначених сумах на рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК», на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528, на рахунку № НОМЕР_3 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528, на рахунку № НОМЕР_4 в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», на які представник позивача просить накласти арешт, а крім того, накладення арешту на грошові кошти в різних банківських установах на одну і ту саму суму боргу може спричинити арешт грошових коштів на значно більшу суму. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

По суті заявлених позовних вимог ОСОБА_2 в справі було ухвалено заочне рішення, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року. Отже, рішення по суті спору набрало законної сили та підлягає виконанню в примусовому порядку, а второна вправі отримати виконавчий ліст в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 статті 150 ЦПК України передбачає види забезпечення позову, серед яких, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , заборона вчиняти певні дії, та інші.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача, звернувшись до суду з заявою про забезпечення позову, дійсно просив суд накласти арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться на рахунках в АТ «ОТП БАНК» (3 рахунки) та ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (1 рахунок) в розмірі, що відповідає сумі боргу за договором позики (26 635 083,85 грн).

Разом з тим, відхиляючи відповідні посилання апелянта, апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент розгляду заяви про забезпечення позову відомості щодо суми грошових коштів, які знаходились на кожному банківському рахунку відповідача окремо та в сукупності в суду першої інстанції були відсутні, позивач відповідну інформацію до суду не надавав, обмежившись в своїй заяві лише номерами рахунків та назвами банків, в яких вони відкриті.

Отже, в суду першої інстанції об'єктивно була відсутня можливість належним чином встановити на який саме банківський рахунок/рахунки та в якій саме сумі (у випадку недостатності грошових коштів на якомусь з них) можливо накласти арешт. Задоволення заяви позивача за відсутності відповідних відомостей означало би накладення арешту на грошові кошти в невизначеній сумі (відсутність точних відомостей про розмір грошових коштів, які знаходяться на банківських рахунках, не надає можливості накласти арешт на відповідно визначену суму, оскільки на рахунках можуть знаходитися кошти в різному розмірі, який, в свою чергу, може як і перевищувати суму боргу, так і не покривати її). Вказані дії суду могли призвести до обмеження права відповідача вільно користуватися та розпоряджатися своїми грошовими коштами, що перешкоджало б, відповідно, господарській діяльності відповідача. Більш того, звертаючись до суду повторно з заявою про застосування заходів забезпечення позову позивачем до суду відповідної інформації щодо рахунків не було надано. Апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлення на настання відповідних юридичних наслідків - процесуальних або матеріальних (за наявними доказами задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні належним чином вмотивувавши таке рішення). При цьому, судове рішення не повинно бути ілюзорним, тобто суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення. Сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов'язки та користуватися наданими їй процесуальними правами не допускаючи при цьому зловживання ними (ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України). Апеляційний суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов'язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, якщо вона, звісно, дійсно прагне задоволення своїх вимог.

Таким чином, враховуючи наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції та судом було ухвалено правильне рішення з дотриманням відповідних норм процесуального права, апеляційний суд на підставі ст.375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу та без змін ухвалу суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2018 року про відмову в забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

03.04.2019 року м. Одеса