Ухвала

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа №369/709/17

провадження № 61-5058ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» на постанову Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Коцюрби О. П., Олійника В. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Дніпровський круг», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» (далі - ДП «Дніпровський круг») про визнання майнових прав.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 12 січня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір про пайову участь у фінансуванні будівництва №7-2/07/06-Б. 12 грудня 2013 року між сторонами була підписана додаткова угода, згідно якої пункт 2.1 договору викладено у наступній редакції: «за цим договором відповідач зобов'язується за рахунок коштів залучених від позивача, вчинити дії, пов'язані з будівництвом об'єкту і передачею позивачу документів на відповідну частину житлового будинку, а позивач зобов'язується забезпечити відповідне фінансування будівництва об'єкта та оформлення права власності на квартиру на умовах цього договору. При отриманні грошових коштів від позивача для фінансування будівництва житлового будинку у відповідача виникають боргові зобов'язання перед позивачем. Ці боргові зобов'язання погашаються відповідачем з передачею позивачу по закінченню будівництва документів для оформлення права власності на відповідну частину житлового будинку, а саме на однокімнатну квартиру за НОМЕР_1 на шостому поверсі, другого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1». Згідно пункту 2.4 договору введення об'єкта в експлуатацію заплановане у першому півріччі 2007 року. За умовами пунктів 4.1 і 4.2 договору він сплатив відповідачу суму фінансування у будівництві об'єкта у розмірі 186 532,50 грн до 09 серпня 2006 року, шляхом зарахування їх на розрахунковий рахунок відповідача.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за договором не виконав, просив визнати майнові права на однокімнатну квартиру за НОМЕР_1 на шостому поверсі другого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 майнові права на однокімнатну квартиру за НОМЕР_1 на шостому поверсі другого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу ДП «Дніпровський круг» задоволено. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДП «Дніпровський круг» у якій заявник просив змінити мотивувальну частину постанови Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року, виключивши з її посилання на статті 190, 331, 392, 328, 331 ЦК України і вказати підстави відмови у задоволенні позову «відсутність належних доказів наявних та порушених прав позивача», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року клопотання ДП «Дніпровський круг» про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року задоволено. Поновлено заявнику строк на її оскарження. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 22 квітня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для сплати судового збору.

У квітні 2019 року до Верховного Суду ДП «Дніпровський круг» надіслав заяву про усунення недоліків, до якої долучено оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 3 730, 66 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є визнання майнових прав на однокімнатну квартиру за НОМЕР_1 на шостому поверсі другого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1.

Ціна позову становить 186 532,50 грн, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Судами попередніх інстанцій вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» на постанову Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Дніпровський круг», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про визнання майнових прав, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик