РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13531/18

пр. № 2/759/1821/19

03 квітня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.

за при секретарях - Крічфалушій М.І., Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2018 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.11.2015 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Забавською Н.В. У відповідності до п.1 договору позики його предметом стало надання позикодавцем позичальнику строкової поворотної позики, шляхом передання грошових коштів в готівковому вигляді в національній валюті України. Розмір позики склав 877800,00 грн., що в еквіваленті на момент підписання договору за офіційним курсом НБУ склало 35000,00 доларів США. За умовами договору позики, позика підлягала поверненню відповідачем позивачу до 28.12.2015 року. Однак, починаючи з дня укладення договору позики не було погашено жодної частини отриманої позики. Станом на 29.08.2018 року загальний розмір заборгованості за договором позики становить 1236896,15 грн., який складається з: суми боргу за основним зобов'язанням - 877800,00 грн., інфляційних - 288824,15 грн. та 3 % річних - 70272,00грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав по зовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що не відповідач не підписував договір позики від 28.11.2015 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача та відповідача дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.11.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом КМНО Забавською Н.В.

У відповідності до п.1. договору позики його предметом стало надання позикодавцем позичальнику строкової поворотної позики, шляхом передання грошових коштів в готівковому вигляді в національній валюті України. Розмір позики склав 877800,00 грн., що в еквіваленті на момент підписання договору за офіційним курсом НБУ склало 35000,00 доларів США. За умовами договору позики, позика підлягала поверненню відповідачем позивачу строком до 28.12.2015 року (а.с. 6-7).

Однак, починаючи з дня укладення договору позики не було погашено жодної частини отриманої позики. Станом на 29.08.2018 року сума неповернутої частини позики відповідача складає - 877800,00 грн.

Фактичне отримання відповідачем грошових коштів від позивача в повному розмірі підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 28.11.2015 року, яка зберігається у позикодавця (а.с. 8).

У відповідності до ч.2, ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Вимогами ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема, ст.625 ЦКУ встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦКУ).

Чинним законодавством України передбачено право кредитора стягнути з боржника суму інфляційних втрат та 3% річних від суми простроченого платежу за весь період наявності боргу, та таким чином, враховуючи порушення відповідачем умов договору позики та норм чинного законодавства України, позивачем застосовано/нараховано йому наступні санкції.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики від 28.11.2015 року зазначеного в позовній заяві, станом на 29.08.2018 року за період з 29.12.2015 року по 29.08.2018 року складає: 3% річних - 70272 грн. 00 коп.; інфляційні витрати - 288824 грн. 15 коп.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1236896,15 грн. боргу за договором позики, який складається з: суми боргу за основним зобов'язанням - 877800,00 грн., інфляційних - 288824,15 грн. та 3 % річних - 70272,00грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 11, 526, 527, 533, 541, 543, 553, 572, 589, 590, 610, 611, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, керуючись, ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_3 виданий Рівенським МВ УМВС України в Рівенській області 10.09.2001р., який зареєстрований: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( РНОКПП НОМЕР_2, який мешкає: АДРЕСА_2) суму боргу 877 800 (вісімсот сімдесят сім тисяч вісімсот) грн.., інфляційні витрати в сумі 288 824 (двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять чотири) грн.. 15 коп. та 3% річних за весь період прострочення повернення позики в сумі 70 272 (сімдесят тисяч двісті сімдесят дві) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Журибеда