Номер провадження: 22-ц/813/2833/19
Номер справи місцевого суду: 517/525/17
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

відповідач - селянське (фермерське) господарство «Гонтарюк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Гонтарюк» на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року у складі судді Гончар І.В.

в с т а н о в и в:

У жовні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до СФГ «Гонтарюк» про визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого володіння та відшкодування збитків, посилаючись на те, що на підставі Розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації від 09.03.2006 року № 107/2006 позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виділені земельні ділянки площею 2,76 га, 3,24 га, 3,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку. Також на підставі заповітів позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 належать земельні ділянки площею 2,33 га і 2,29 га, що знаходяться на території Йосипівської сільської ради Захарівського району Одеської області.

15 серпня 2017 року при розгляді СВ Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області кримінального провадження № 0000029 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, позивачам стало відомо про те, що у відповідача є чотири договори оренди земельних ділянок від 15 серпня 2010 року, які належать ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та які були складені від імені позивачів з відповідачем однак, про існування вказаних договорів оренди земельних ділянок позивачам нічого відомо не було.

Також позивачі зазначили, що за заявою ОСОБА_2 внесена інформація про кримінальне правопорушення до ЄРДР за № 0000029 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, проте відповідач продовжує користуватися зазначеними земельними ділянками, при цьому знищив технічні споруди встановлені працівниками геодезії для визначення меж земельних ділянок, чим заподіяв позивачам майнову шкоду у розмірі 5000 грн. та продовжуючи користуватися земельними ділянками без належних йому на те прав, в період з весни 2017 року, чим завдав відповідачам збитки, а саме упущену вигоду у розмірі 148 493,28 грн.

Оскільки, Гонтарюк І.І., як голова СФГ «Гонтарюк» фактично володіє і користується вказаними земельними ділянками, які не відповідають чинному законодавству, а в наслідок незаконних дій відповідача їм заподіяно майнову шкоду, так як з вини відповідача вони позбавлені можливості протягом тривалого часу користуватися своїм майном, також на кордонах вказаних земель знищені технічні споруди, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати договори оренди землі недійсними, зобов'язати відповідача передати позивачам земельні ділянки, а також стягнути з відповідача спричинену майнову шкоду та упущену вигоду.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також представник позивачів позовні вимоги підтримали.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до СФГ «Гонтарюк» про визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого володіння та відшкодування збитків задоволений частково. Зобов'язано СФГ «Гонтарюк» передати позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельні ділянки, розташовані на території Йосипівської сільської ради Захарівського району Одеської області, що належать ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку і ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Стягнуто з СФГ «Гонтарюк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме сплачену суму судового збору у розмірі 640 грн. та судові витрати у розмірі 4402,40 грн. Стягнуто з СФГ «Гонтарюк» на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. Стягнуто з СФГ «Гонтарюк» на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. Стягнуто з СФГ «Гонтарюк» на користь ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. Стягнути з СФГ « Гонтарюк» на користь ОСОБА_6 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, СФГ «Гонтарюк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 відмовити повністю, посилаючись на те, що рішення суду щодо зобов'язання передати земельну ділянку, що належить ОСОБА_6 є частково необґрунтованим.

В частині часткового задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, СФГ «Гонтарюк» рішення суду не оскаржує.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги СФГ «Гонтарюк» зазначає, що у судовому рішенні не зазначена індивідуальна ознака як кадастровий номер та площа земельної ділянки, яку зобов'язано передати ОСОБА_6, в зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6

У своєму відзиві ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зазначають, що матеріалами справи встановлено, а позивачами доведено, що їм на підставі державних актів та свідоцтв про право на спадщину за заповітом належать земельні ділянки, також під час судового розгляду було встановлено, що договори оренди земельних ділянок між сторонами у встановленому законом порядку не укладалися, таким чином посилання апелянта на договір оренди земельної ділянки від 15 серпня 2010 року є необґрунтованими, у зв'язку з чим просять відмовити в задоволені апеляційної скарги СФГ «Гонтарюк».

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльов О.Г., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою СФГ «Гонтарюк» була прийнята до провадження та справа призначена до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВХ №155310 від 08 липня 2016 року ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 2,2969 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Йосипівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив НОМЕР_2, ділянка НОМЕР_3, що належала спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майн, державна реєстрації договору оренди земельної ділянки належної ОСОБА_6 не проводилася.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно ст.ст. 13, 14,18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» до істотних умов договору оренди землі відноситься: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу».

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Згідно ст. 125 ЗК України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6 та зобов'язуючи СФГ «Гонтарюк» передати ОСОБА_6 земельну ділянку, розташовану на території Йосипівської сільської ради Захарівського району Одеської області, що належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_6 доведено, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить вказана земельна ділянка.

Крім того, судом було встановлено, що між сторонами у встановленому законом порядку не укладався договір оренди земельної ділянки, тобто між ОСОБА_6 та СФГ «Гонтарюк» не виникло цивільно-правових відносин, в зв'язку з чим у СФГ «Гонтарюк» відсутнє право орендаря, а тому позивач ОСОБА_6 є законним власником земельної ділянки, площею 2,2969 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Йосипівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив НОМЕР_2, ділянка НОМЕР_3, що належала спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги СФГ «Гонтарюк» про те, щоу судовому рішенні не зазначена індивідуальна ознака, як кадастровий номер та площа земельної ділянки, яку зобов'язано передати ОСОБА_6, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 2,2969 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Йосипівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив НОМЕР_2, ділянка НОМЕР_3, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВХ №155310 від 08 липня 2016 року, яка належала спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в якому зазначений кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Більш того матеріали справи містять докази про отримання ОСОБА_8 орендної плати за належні йому дві земельні ділянки (а.с. 123 -126 т. 1), що в свою чергу підтверджує ту обставину, що СФК «Гонтарюк» користувалось земельними ділянками за НОМЕР_3, НОМЕР_4, які належали спадкодавцю ОСОБА_8, та були їм заповідані ОСОБА_5 (а.с. 16 т. 1) та ОСОБА_6 (а.с. 21 т. 1).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Гонтарюк» - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 квітня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець