Єдиний унікальний номер 219/2833/17 Номер провадження 22-ц/804/956/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 219/2833/2017 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2019 року (суддя Дубовик Р.Є.),

встановив:

29 березня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29 листопада 2011 року між сторонами було укладено договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав умови договору та надав відповідачці кредит, однак відповідачка свої зобов'язання за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на станом 28 лютого 2017 року має заборгованість в сумі 35115,74 грн., яка складається з: 3035,81 грн. - заборгованість за кредитом, 26831,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1648,37 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 листопада 2011 року станом на 28 лютого 2017 року: заборгованість за кредитом у сумі 3035,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 25831,56 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1360,80 грн., всього 29867,37 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2018 року заочне рішення від 04 липня 2017 року скасовано, дану справу призначено до розгляду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2019 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно зменшено заборгованість відповідача за відсотками, укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином. Позичальник отримала кредитний ліміт на кредитну картку. В порушення умов кредитного договору взятого на себе зобов'язання позичальник не виконала, порушила графік погашення заборгованості, не погасила заборгованість протягом пільгового періоду, допустила прострочення зобов'язань за кредитним договором. Заочним рішенням суду від 04 липня 2017 року з відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором 29867,37 грн. та судовий збір в сумі 1360,80 грн., за вказаним рішенням видано виконавчий лист, за яким на погашення суми заборгованості стягнуто 15149,84 грн., стягненню ще підлягали 14717,53 грн., але вказане заочне рішення судом скасовано. В рішенні, що оскаржується, суд першої інстанції зазначив, що на погашення заборгованості відповідачкою сплачено суму більшу, ніж становить сума заборгованості, але суд належним чином не дослідив поданий позивачем розрахунок заборгованості, не оцінив його в сукупності з іншими наявними в справі доказами, в разі його спростування не навів в рішенні свій розрахунок.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідачки ОСОБА_2, який діє на підставі ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушенням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 11441,58 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5582,87 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості у сумі 5858,71 грн. За заочним рішенням суду від 04 липня 2017 року у виконавчому провадженні відповідачкою на користь позивача сплачено суму у рахунок погашення заборгованості 15149,84 грн., тобто ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором від 29 листопада 2011 року виконано в повному обсязі.

З вказаним висновком апеляційний суд частково не погоджується.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 29 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» та виявила бажання про оформлення на своє ім'я банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначила свої персональні дані. У заяві погоджено вид кредитки Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова процентна ставка по кредиту 2,5%. У заяві, підписаній відповідачем, остання підтвердила факт ознайомлення і згоди з Договором про надання банківських послуг, а також підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в Приватбанку. При порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язана сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.7).

Тобто між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, відповідачці була видана кредитка картка № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, зі строком дії перевипущеної картки до 31 жовтня 2017 року (а.с.95).

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, у зв'язку з порушенням відповідачкою зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року вбачається, що нарахована позивачем заборгованість складає 35115,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3035,81 грн., заборгованість за процентами - 26831,56 грн., заборгованість за пенею - 3100 грн., штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1648,37 грн. (процентна складова) (а.с.4-5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що пеня та штрафи нараховані відповідачці після 14 квітня 2014 року, а оскільки місто Соледар Донецької області, де зареєстрована та постійно проживає відповідачка, відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року. Крім того, позивачем щодо відмови в стягнення пені та штрафів доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Судом першої інстанції в рішенні зазначено розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає стягненню 2761,26 грн., при цьому не наведено розрахунок зазначеної суми заборгованості та підстави його зменшення, в той час як відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені вище висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 23 січня 2018 року у справі №755/7704/15-ц (провадження № 61-283 св 18).

З розрахунку заборгованості, наданому позивачем, вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 30 % на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34,80%, з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20%.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідачку про збільшення процентної ставки.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на час дії відсоткових ставок 34,80% та 43,20% погашення заборгованості не здійснювалося.

В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 30% річних на залишок заборгованості.

Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30% річних та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 28 лютого 2017 року, яка складає 911 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 2304,99 грн. з наступного розрахунку: 2889,65 грн.(поточна заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 911 днів = 2193,73 грн.; 146,16 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 911 днів = 110,96 грн.; 2193,73 грн. + 110,96 грн. = 2304,69 грн., та разом із заборгованістю за процентами станом на 01 вересня 2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 843,73 грн. складає 3148,42 грн.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, станом на 28 лютого 2017 року заборгованість за процентами за користування кредитом складає 3148,42 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка має заборгованість за кредитним договором перед позивачем в сумі 5797,04 грн., а заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2017 року, яке ухвалою того ж суду від 29 жовтня 2018 року скасовано, по цій же справі з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2011 року в сумі 29867,37 грн., та яке частково виконано на суму 15149,84 грн. Оскільки стягнута та виконана на підставі скасованого заочного рішення сума в сумі 15149,84 грн. перевищує суму заборгованості, яку встановлено судом, то підстав для задоволення позову не має, адже зобов'язання за кредитним договором від 29 листопада 2011 року виконано в повному обсязі.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального закону за наступних підстав.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» ставить питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 35115,74 грн.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про скасування заочного рішення, остання ставить питання про його скасування, в тому числі, у зв'язку із незгодою з сумою, яку було визначено судом першої інстанції при розгляді справи по суті.

Отже, відмова суду першої інстанції у вирішенні спору по суті позовних вимог із наведених підстав є формальною, такою що не вирішує спір по суті вимог у спосіб, визначений законом.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором із визначенням її розміру.

Крім цього, стягнення суми заборгованості, яке проведено в межах виконавчого провадження на підставі рішення суду, яке скасовано, тобто не є проведеним належним чином, вирішується шляхом повернення стягнутих грошових сум в порядку статті 444 ЦПК України щодо повороту виконання рішення суду за наявності відповідної заяви сторони.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення процентів за користування кредитом в сумі 3148,42 грн. та тіла кредиту в сумі 3035,81 грн.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну розміру заборгованості, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 281 грн. 60 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 465 грн.16 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2019 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 листопада 2011 року станом на 28 лютого 2017 року в сумі 6184 (шість тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3035 грн. 81 коп., заборгованість за процентами - 3148 грн. 42 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 281 грн. 60 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 465 грн.16 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.І. Корчиста

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна