Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 344/398/18

провадження № 61-41328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

заявник (позивач) - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача -ОСОБА_6,

третя особа - Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Островського Л. Є. від 14 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Мелінишин Г. П. від 22 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов'язати ОСОБА_5 провести відповідну перебудову самочинно збудованого індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 відповідно до вимог ДБН.

11 травня 2018 року ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Управлінню з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради приймати та реєструвати декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, що розташований за адресою АДРЕСА_1 посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2018 року заяву задоволено. Заборонено Управлінню з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради приймати та реєструвати декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, що розташований за адресою АДРЕСА_1

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд врахувавши, що між сторонами наявний спір щодо перебудови самочинно збудованого індивідуального житлового будинку відповідно до вимог ДБН, погодився з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

У серпні 2018 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому остання просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 344/398/18 з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована відсутністю підстав для забезпечення позову, оскільки усі документи, які необхідні для подачі декларації про введення об'єкта в експлуатацію, скасовані, а тому у ОСОБА_5 не має можливості використати своє право на введення об'єкта в експлуатацію.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони Управлінню з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради приймати та реєструвати декларацію про готовність до експлуатації вказаного об'єкта є єдиною гарантією того, що до моменту винесення остаточного рішення по справі ОСОБА_5 не введе такий будинок в експлуатацію та не відчужить його, що в майбутньому може утруднити або унеможливить виконання рішення суду. Касаційна скарга не містить посилання на жодний з пунктів статті 412 ЦПК України, а тільки незрозумілі формальні міркування ОСОБА_5, які жодним чином не стосуються вирішення питання про забезпечення позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду..

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди здійснили оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з'ясували співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, оцінили рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог та дійшли обґрунтованого висновку про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачатиме у майбутньому виконання судового рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило