КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 761/5703/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5248/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальний будівельний холдинг» Виробничо-обслуговуюче підприємство «Шулявка» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року,

встановив:

у лютому 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 матеріальну і моральну шкоду завдану їй внаслідок залиття належної їй кватири. В ході розгляду справи до участі в якості співвідповідача було притягнуто ОСОБА_5, а позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 9 860 грн., 1 489 грн., 2 878 грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 9 390 грн. 64 коп., витрати за проведення експертизи - 2 850 грн. та моральну шкоду - 3 000 грн., а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір - 1 280 грн.

Не погоджуючись із рішенням, представник відповідача - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона є власником АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло №3579 від 06 липня 1994 року, виданого Фондом комунального майна заводу ім. Петровського. У вересні 2016 року вона була відсутня за місцем проживання, а після повернення виявила на кухні сліди затікання з розташованої поверхом вище квартири №11, яка належить ОСОБА_4 В результаті затікання було пошкоджено меблі на кухні - тумбу-мийку, навісну кутову шафу, стільницю, а також шпалери. Оскільки залиття сталось з вини ОСОБА_4, про що було складено Акт працівниками ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» ВОП «Шулявка», вона просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 5 000 грн. та моральну шкоду - 3 000 грн.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідно Договору довічного утримання, укладеного 25.10.2013 власником АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 було залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_5

Позивач подала 30.01.2018 уточнення позовних вимог та просила стягнути з ОСОБА_5 витрати за проведення експертного дослідження в сумі 2 878 грн. 50 коп., матеріальні збитки в результаті пошкодження кухонних меблів - 9 860 грн. 17 коп., вартість проведення ремонтних робіт - 1 489 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року позов було задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 9 390 грн. 64 коп., витрати за проведення експертизи - 2 850 грн. та моральну шкоду - 3 000 грн., а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір - 1 280 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що залиття в належній позивачу квартирі було виявлено 30.09.2016, про що було складено Акт працівниками ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» ВОП «Шулявка».

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможна, оскільки він не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення статей 23, 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири. Отже, власник житла зобов'язаний забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її вини.

Доводи, викладені представником відповідача ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки всі були предметом перевірки та отримали належну правову оцінку. Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_6 брали участь у судових засіданнях, мали можливість подавати свої заперечення щодо заявлених вимог. В письмових поясненнях на адресу суду ОСОБА_4 визнала, що позивач зверталась до ОСОБА_5 з приводу залиття і надавала можливість обстеження причин залиття та обсягу його наслідків, а слюсарем-сантехніком оглядалось сантехнічне обладнання в квартирі (а/с 58). Судом першої інстанції було задоволено клопотання відповідача про виклик в судове засідання в якості свідків працівників ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» ВОП «Шулявка», які складали Акт про залиття від 30.09.2016. Однак їх явку в наступне судове засідання, призначене на 21.01.2019 забезпечено не було.

Судом першої інстанції було зроблено правильний висновок щодо покладення відповідальності на ОСОБА_5, оскільки в Акті про залиття зазначено, що залиття сталось з розташованої вище поверхом квартири №11 внаслідок халатного відношення мешканців квартири №11, і як наслідок - переповнення рукомийника та протікання води на підлогу. Відповідачами ОСОБА_4, яка постійно проживає в цій квартирі, та ОСОБА_5, яка є власником квартири, не надано до суду достатніх доказів щодо відсутності такого факту.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Заявляючи вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, позивач посилалась факт пошкодження оздоблення на стіні площею 3 кв.м, вартість ремонту якого позивач визначила в сумі 1 489 грн. Однак в задоволенні цієї частини вимог судом було відмовлено і рішення суду в цій частині позивачем не оскаржувалось. Також позивачем було заявлено про пошкодження набору меблів на кухні, однак про даний факт в Акті про залиття нічого не зазначається. Крім того, у Висновку експерта №ED-1725-6-922.17 від 12 січня 2018 року, виготовленого на замовлення ОСОБА_3, було зроблено оцінку всього набору меблів на кухні, хоча внаслідок залиття, як вказувала сама позивач, було пошкоджено тумбу-мийку, навісну кутову шафу та стільницю. Також слід зазначити, що в справі містяться два варіанти Висновку експерта, датовані 12 січня 2018 та під одним номером, але з різною вартістю меблів - 9 390 грн. 64 коп. та 9 860 грн. 17 коп. (а/с 75-83, 166-114). Тому з наявних в справі доказів неможливо зробити висновок щодо обсягу та характеру пошкодження меблів внаслідок залиття, що позивач заявляє як заподіяну їй матеріальну шкоду.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно чч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Задовольняючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції визначив розмір компенсації у грошовому виразі в сумі 3 000 грн. вірно, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України з дотриманням вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні цієї вимоги відмовити. В частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року скасувати в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди та витрат за проведення експертизи та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року змінити в частині стягнення судового збору в дохід держави та визначити його розмір в сумі 640 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді