Справа№328/694/19
23.04.2019
23 квітня 2019 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гавілей М.М., за участю секретаря судового засідання Королькової К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилаються на те, що позивач є власником будинку № 106 по вулиці Василя Вишиваного (Володарського) в м. Токмак Запорізької області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 29.05.1974 року, посвідченого Токмацькою державною нотаріальною конторою.
Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 05.03.2019 року квартальним комітетом «Калиновий» в будинку № 106 по вулиці Василя Вишиваного (Володарського) в м. Токмак Запорізької області зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі. У разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надала, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок №106 по вулиці Василя Вишиваного (Володарського) в м. Токмак Запорізької області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 29.05.1974 року, яке містить реєстраційний напис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 в Мелітопольському міжміському БТІ за №2620 від 18.06.1974 року.
Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 05.03.2019 року квартальним комітетом «Калиновий» в будинку № 106 по вулиці Василя Вишиваного (Володарського) в м. Токмак Запорізької області зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Факт не проживання з 1994 року відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Василя Вишиваного (Володарського), будинок 106, підтверджено довідкою про склад сімї від 05.03.2019 року, виданої квартальним комітетом «Калиновий».
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач є донькою власника будинку.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Судом встановлено, що відповідач з 1994 року, в будинку без поважних причин не проживає, однак залишається бути зареєстрованою за вказаною адресою, не приймає участі у витратах на утримання будинку, сплаті комунальних послуг, чим порушує права позивача на володіння, користування і розпорядження належним їй майном.
Відповідач не спростувала обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Суд вважає, що є підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, право відповідачем не оспорюється.
Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 150, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 223, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування домоволодінням за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Василя Вишиваного (Володарського), будинок 106.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: