Справа № 148/1195/18
Провадження №2-о/148/13/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 квітня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Грох Н.С., Мрочко Т.О.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Журавлівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім'єю,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 26.04.2010 помер ОСОБА_6 З початку 2004 року до дня смерті останнього, він проживав разом із ОСОБА_1 та членами її сім'ї в одному будинку. ОСОБА_6 був особою із інвалідністю з дитинства і потребував догляду. Заявник як далека його родичка здійснювала за ним догляд. Проживаючи однією сім'єю вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Звернувшись в Тульчинську державну нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом було відмовлено у видачі даного свідоцтва та запропоновано звернутися до суду.

В зв'язку з даним обставинами заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який помер 26.04.2010, спільно проживали однією сім'єю більше п'яти років, а саме, з початку 2004 року по день смерті останнього.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Просять заяву задовольнити.

Заінтересована особа представник Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судовому засіданні не заперечує проти задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю та пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_6, який помер 26.04.2010 на протязі п'яти років до моменту смерті останнього. Даний факт йому відомо від сусідів ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона являється тіткою ОСОБА_1 Їй відомо, що ОСОБА_6 проживав з останньою з 2004 року до дня його смерті. Останній проживав в літній кухні.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.03.1985. Коли вона приїздила до своєї матері в с.Журавлівка, то бачила, що ОСОБА_6 проживав в ОСОБА_1 Проживав в останньої десь 7-8 років. Бачила його кожен тиждень.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 26.04.2010 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.04.2010 серія 1-АМ №173582 (а.с.6).

Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельної ділянки площею 2,0041 га, розташованої на території Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та майнового паю визначеного в розмірі 2152 грн., який перебуває в КСП ім.Шевченка с.Журавлівка, Тульчинського району, Вінницької області, про що свідчить копія довідки викононавчого комітету Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 08.06.2018 №473 (а.с.7).

Згідно довідки №30, виданої Журавлівською АЗПСМ від 08.06.2018 (а.с.8), ОСОБА_6, особа із інвалідністю з дитинства, діагноз олігофренія, неодноразово звертався за медичною допомогою в амбулаторію та лікувався стаціонарно вдома, помер 26.04.2010. Заявник звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори 22.06.2018 щодо оформлення спадщини, однак державним нотаріусом їй було повідомлено, що оформити спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6, померлого 26.04.2010 немає можливості, оскільки проживання однією сім'єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується відповіддю на заяву, наданою Тульчинською державною нотаріальною конторою від 02.07.2018 №573/01-16 (а.с.9).

Оскільки заявник не може оформити належним чином свої спадкові права після смерті ОСОБА_6, тому її представник звернувся до суду з даною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Всупереч вказаним вимогам заявником та її представником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, також ними не представлено суду доказів ведення спільного господарства заявника з ОСОБА_6, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Надану представником заявника виписку із погосподарської книги №7 за 2006-2010 роки с.Журавлівка, особовий рахоунок №589 від 08.06.2017 №209 (а.с.20) суд до уваги не бере, так як дана виписка вищевказаний факт не підтверджує.

В судовому засіданні представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_6, однак доказів цього суду також не надав. В свою чергу, сам факт здійснення поховання не свідчить про спільне проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_6

Посилання позивача на спільне проживання з ОСОБА_6, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю, без наявності інших ознак сім'ї, враховуючи те, що судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6, який помер 26.04.2010, був зареєстрований на день смерті за адресою: вул.Шевченка,133, с.Журавлівка, Тульчинського району Вінницької області, про що свідчать відомості, які зазначені в копії погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки (а.с.83). Також згідно даних відомостей вбачається, що ОСОБА_6 працював різноробочим в СТОВ ім.Шевченка, що в свою чергу спростовує той факт, що заявник здійснювала постійний догляд за ОСОБА_6

До показів свідка ОСОБА_7 суд відноситься критично, оскільки вона в с.Журавлівка, Тульчинського району не проживає, а лише навідувала свою матір, яка проживає в даному селі, а тому останній не може бути достеменно відомо про факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Також суд не може взяти до уваги пояснення голови Журавлівської сільської ради, оскільки останньому відомо про факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 лише з чужих слів, кого саме останній суду не повідомив.

Письмові покази свідка ОСОБА_5 від 08.06.2018 (а.с.11), які надані представником заявника до позовної заяви суд до уваги не бере, так як данний свідок в судове засідання не з'явилася та не підтвердила надані нею раніше письмові пояснення.

В свою чергу, показань свідка ОСОБА_4 недостатньо для висновку про доведеність вимог заявника.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Аналізуючи вищевикладене, покази свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись п.6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 1220, 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Журавлівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім'єю відмовити.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.04.2019.

Суддя: