Провадження № 2/522/1907/19
РІШЕННЯ

12 квітня 2019 року

Приморський районний суд м. Одеси :

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретарів судового засідання: Фуцур Н.В., Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1631/08ф, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 221 187, 93 дол. США, зі сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 28 серпня 2018 року.

Також позивач зазначає, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язання 28 серпня 2008 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» уклав з ОСОБА_2 договір поруки, відповідно до якого остання поручилась перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань згідно Кредитного договору №1631/08ф.

Банком було виконано свій обов`язок та зараховано кредитні кошти на поточний рахунок ОСОБА_1 для подальшого їх використання за цільовим призначенням.

В свою чергу ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка станом на 26 червня 2015 року становить 3758 178, 15 грн., та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 138116, 79 дол. США; відсотків за користування кредитом у розмірі 29282, 04 дол. США; комісії та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 29 липня 2014 року по 26 червня 2015 року у розмірі 171914, 72 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2015 року (суддя Свячена Ю.Б.), позовні вимоги задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» () заборгованість за кредитним договором №1631/08ф від 28 серпня 2008 року в розмірі 3758 178 (три мільйони сімсот п`ятдесят вісім тисяч сто сімдесят вісім) грн. 15 коп., та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 138116 (сто тридцять вісім тисяч сто шістнадцять) дол. США 79 центів; відсотків за користування кредитом у розмірі 29282 (двадцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят два) дол. США 04 центи; комісії та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 29 липня 2014 року по 26 червня 2015 року у розмірі 171914 (сто сімдесят одна тисяча дев`ятсот чотирнадцять) грн. 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках в дохід держави суму судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2016 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року, задоволено, заочне рішення скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2017 року у справі було призначено судову економічну експертизу, провадження у справі зупинено.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 940/18 від 28.02.2018 року, справа надійшла до судді Абухіна Р.Д. Ухвалою суду від 06.03.2018 року справа була прийнята до провадження судді Абухіна Р.Д.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року у справі було призначено судову економічну експертизу, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

07.08.2018 року на адресу суду надійшла вказана цивільна справа разом із висновком експерта №126 від 06.08.2018 року. В зв`язку з цим ухвалою суду від 08.08.2018 року, провадження у справі було відновлено та призначено до розгляду в загальному порядку.

19.10.2018 року від відповідача, ОСОБА_1 до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання кредитного договору недійсним, з огляду на порушення Банком приписів ЗУ «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні, яке відбулось 19.10.2018 року зустрічна позовна заява прийнята та об`єднана в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 15.02.2019 року було закінчено підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні, що відбулось 12.04.2019 року, представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідачів за первісним позовом заперечував проти задоволення первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, натомість наполягав на задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору. Відзив на зустрічний позов до суду не надходив. Представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Суд дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення представників сторін приходить до висновку, про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійним кредитного договору та відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1631/08ф, відповідно до якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 221 187, 93 дол. США, зі сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 28 серпня 2018 року.

Позивач зазначає, що ним було виконано свій обов`язок та зараховано кредитні кошти на поточний рахунок ОСОБА_1 для подальшого їх використання за цільовим призначенням. В свою чергу ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка станом на 26 червня 2015 року становить 3758 178, 15 грн., та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 138116, 79 дол. США; відсотків за користування кредитом у розмірі 29282, 04 дол. США; комісії та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 29 липня 2014 року по 26 червня 2015 року у розмірі 171914, 72 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним кредитний договір з тих підстав, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» при укладені кредитного договору, порушив приписи ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме: кредитний договір містить несправедливі умови про валюту кредиту, до умов договору включені несправедливі умови, невірне зазначення в кредитному договорі, детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, із зазначенням процентної ставки та порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; здійснення банком нечесної підприємницької практики, що полягає у включенні до умов про ціну договору умови про сплату фактично скритих процентів за послуги, які банк надає в своїх інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1; 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 13.01.2006 року, діючої на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні вимоги щодо надання споживачу інформації у письмовому вигляді до укладення кредитного договору, викладені у ч. 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а саме: банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Відповідно до п.п. 3.1-3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

У п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, визначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

У відповідності до рекомендацій, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач.

За положеннями ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

З пункту 1.1. Кредитного договору вбачається, що Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 221 187,93 доларів США, що складає еквівалент 1 071 810,35 гривень за курсом НБУ на дату укладення цього Договору.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується висновками експертизи, що фактично грошові кошти позичальнику були надані у національній валюті України у розмірі 1 071 810,35 гривень. Згідно з пунктом 2.9.1. Кредитного договору, усі платежі для повернення кредиту та процентів за його користування повинні здійснюватися у валюті кредиту, тобто у доларах США. При цьому умовами договору встановлено, що Банк має право відмовитись від приймання виконання боргових зобов`язань в іншій валюті, ніж валюта Кредиту.

Суд вважає, що такі умови договору є прямим порушенням ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки не відповідають принципу добросовісності та призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що виявилось у необхідності споживачу не зважаючи на курсові коливання, здійснювати погашення кредиту у доларах США.

Відповідно до пункту 3.6 Постанови НБУ від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Натомість, як зазначено у висновку судової експертизи, Банк при розрахунку абсолютного значення подорожчання кредиту у розмірі 214466,04 доларів США враховані платежі за супутні послуги та на користь третіх осіб у гривневому еквіваленті, а не в еквіваленті валюти кредиту, що призвело до визначення додаткових витрат позичальника на суму 7629,82 доларів США та завищення реальної відсоткової ставки до 21,01%, хоча сторонами у п. 1.4.1. Договору досягнуто згоди щодо 17% річних.

Такі дії Банку підпадають під п. 3 ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та є забороненими.

ВСУ у своїй Постанові від 16.11.2016 року по справі №6-1746цс16 серед іншого зазначив: ... Суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що умови Кредитного договору №1631/08ф від 28.08.2008р. в частині суми кредиту, валюти кредиту та предмету є несправедливими, такими, що містять приховані відсотки, призводять до істотного дисбалансу між правами та обов`язками сторін договору, а тому кредитний договір слід визнати недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В зв`язку з визнанням судом кредитного договору №1631/08ф від 28.08.2008р., укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 , недійсним, позовні вимоги Банку зі стягнення боргу за таким недійсним договором не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 236, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,- задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № 1631/08ф від 28.08.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством « Всеукраїнський акціонерний банк» .

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 22.04.2019 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

12.04.19