АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/497/19Головуючий по 1 інстанції - Свитка С.Л.
Категорія: 304000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

відповідач - ОСОБА_3

особа, яка подала апеляційну скаргу - Головне управління Пенсійного фонду України

в Черкаській області

розглянувши у м. Черкаси в прядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Свитки С.Л. у залі № 1 Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 05 травня 2018 року о 15 год. 10 хв., у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, -:

в с т а н о в и в :

13 грудня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 за направленням позивача та згідно до укладеного договору № 3 від 05 липня 2012 року між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, Національним авіаційним університетом та відповідачем ОСОБА_3, з вересня 2012 року по червень 2016 року навчалася в Національному авіаційному університеті за напрямом 6.1701014 «Безпека інформаційних і комунікаційних систем». Направлення на вступ за державним замовленням до названого вище навчального закладу відповідач ОСОБА_3 отримала відповідно до Указу Президента України від 09 листопада 2000 року № 1212 «Про комплексну програми підготовки державних службовців».

За умовами договору № 3 від 05 липня 2012 року університет зобов'язувався надати освітні послуги на рівні державних стандартів освіти на умовах чинного законодавства та після закінчення повного курсу навчання диплом фахівця відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня (п. 2.1.1, п. 2.1.4 Договору). Водночас студент зобов'язувався після завершення навчання в університеті прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування (п. 2.3.5 Договору).

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п.3.2 Договору). За умовами Договору відпрацювати за направленням замовника - це обов'язок, а не право студента.

Позивач вказує, що після закінчення навчання ОСОБА_3 отримала листа від 01 вересня 2017 року № 8093/07 з вимогою прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування в системі органів Фонду області, але до управління за призначенням не прибула. Позивач посилається, що протиправність дій відповідача ОСОБА_3 полягає у порушенні умов Договору та вимог законодавства щодо відпрацювання в системі Пенсійного фонду України не менше трьох років. Факт заподіяння шкоди визначається сумою грошових коштів, витрачених державою на навчання ОСОБА_3 в університеті. Позивач вважає, що такими діями відповідача заподіяна шкода державі. Тому позивач просить стягнути з ОСОБА_3 в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 101 091,10 грн. для зарахування їх на рахунки загального фонду Державного бюджету України.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до ОСОБА_3 з участю третьої особи: Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області про відшкодування матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області оскаржило рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник посилається, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права. Особа, яка подає апеляційну скаргу, обґрунтовує її тими ж доводами, що й позовну заяву, посилаючись, що відповідач не була працевлаштована і не відпрацювала за умовами договору протягом трьох років. В скарзі вказано, що відповідач після завершення навчання в університеті мала прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування, оскільки у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначення, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, що передбачено п. 3.2 Договору. Відповідач ОСОБА_3 отримала листа від 01.09. 2017 року № 8093/07 з вимогою прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, але до управління за призначенням не прибула, а підтвердженням отримання листа є копія рекомендованого повідомлення з відміткою про отримання .

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року та ухвалити нове, яким позов Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_3 в якості відшкодування матеріальної шкоди в сумі 101 091, 10 грн. для зарахування їх на рахунки загального фонду Державного бюджету України.

26 березня 2019 року на адресу Апеляційного суду Черкаської області надійшов відзив від ОСОБА_3. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що на час закінчення навчання відповідачем відповідальність випускника державного вищого навчального закладу у разі відмови відпрацювати за призначенням, передбачена Законами України «Про освіту» та «Про вищу освіту», була скасована, а за приписами ч. 2 ст. 5 ЦК України законодавчі положення, що скасовують цивільну відповідальність особи, мають зворотну дію в часі. Крім того, оскаржуючи рішення суду позивач не вказує в чому конкретно полягають порушення норм матеріального права. ОСОБА_3 у відзиві зазначає, що дія договору відповідно до п.4.1 була припинена 30 червня 2017 року, після завершення нею навчання в університеті. Після отримання листа позивача про обов'язок прибути на працевлаштування, вона листом повідомила Головне управління Пенсійного фонду України про неможливість працевлаштування через необхідність догляду за хворою непрацездатною матір'ю, інвалідом ІІ групи. В подальшому 10 січня 2018 року вона надала позивачу заяву з проханням працевлаштувати її відповідно до спеціальності та кваліфікації у системі Пенсійного фонду України в Черкаській області згідно умов договору. Тоді ж в усному порядку отримала відповідь про неможливість працевлаштування без проходження конкурсу. З метою працевлаштування у позивача ОСОБА_3 двічі взяла участь у конкурсі на заняття вакантної посади, але не набрала прохідний бал, хоча умовами договору не передбачено проходження конкурсу для працевлаштування. Відповідач вказує, що на момент закінчення нею навчання та припинення дії договору втратив силу закон, який передбачав цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування вартості навчання у разі відмови відпрацювати за призначенням після закінчення навчання. Тому, посилаючись на ч. 2 ст. 5 ЦК України, ст. 58 Конституції України зазначає, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. ОСОБА_3 наголошує, що вона готова працевлаштуватися до позивача як раніше, так і на даний час і знову подала документи на участь у двох конкурсах на зайняття вакантної посади в системі Пенсійного фонду України,тому просить залишити рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін в суд.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно до вимог ст. 128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, виходив з того, що відповідач навчалася за рахунок коштів державного бюджету, і зобов'язувалася після закінчення навчання прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування, але Закон України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту», не містить обов'язку відпрацьовувати три роки на державних підприємствах, в установах і організаціях, в тому числі в органах державної влади для випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992 втратив чинність, а Указ Президента України № 77/96 не є тим нормативним актом, що встановлює обов'язок для випускників вищих навчальних закладів, які навчаються за кошти державного бюджету, відшкодувати повну вартість навчання у разі, коли вони після завершення навчання відмовляться працювати в державному секторі народного господарства, оскільки права та обов'язки зазначеної категорії осіб встановлені законами № 1556-VII і № 1060-ХІІ, які не передбачають такого обов'язку. Суд першої інстанції також послався, що відповідач з метою працевлаштування в системі Пенсійного Фонду України в Черкаській області двічі взяла участь у конкурсі на заняття вакантної посади 13 лютого 2018 року та 14 березня 2018 року, але не набрала прохідний бал, хоча умови укладеного між сторонами договору не передбачали проходження конкурсу для працевлаштування відповідача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції вважає, що висновки суду є обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 05 липня 2012 року між Національним авіаційним університетом (виконавець), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області (замовник) та ОСОБА_3 (студент) був укладений договір № 3 про підготовку фахівця (а.с.3).

Відповідно до п.1 предметом договору є підготовка фахівця (студента) освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом 6.170101 «Безпека інформаційних і комунікаційних систем» на денній формі навчання.

Пунктом 2.2.2 договору встановлено, що замовник зобов'язується працевлаштувати студента відповідно до спеціальності та кваліфікації в системі Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Згідно з п.2.3.5 передбачено, що студент зобов'язується після завершення навчання в університеті прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування.

Відповідно до п.3.2. у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно даних листа № 04/2011 від 20 вересня 2017 року Національного авіаційного університету ОСОБА_3 дійсно була студентом університету з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року, загальна вартість навчання становить 101 091,10 грн. (а.с.4). ОСОБА_3 закінчила у 2016 році Національний авіаційний університет та здобула ступінь бакалавра за напрямом підготовки Безпека інформаційних і комунікаційних систем і здобула кваліфікацію бакалавра з безпеки інформаційних і комунікаційних систем згідно диплому В16 № 131140, виданого 30 червня 2016 року (а.с.34).

Дипломом С17 № 053221, виданим 30 червня 2017 року підтверджено, що ОСОБА_3 закінчила у 2017 році Національний авіаційний університет та здобула кваліфікацію: освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст спеціальність «Кібербезпека спеціалізація Безпека інформаційних і комунікаційних систем професійна кваліфікація професіонал з організації інформаційної безпеки» (а.с.35).

Згідно з п. 4.1. Договору від 05 липня 2012 року № 4 договір вступає в силу з моменту підписання і діє до виходу наказу ректора про видачу студенту диплома відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня.

Даний Договір припинив свою дію 30 червня 2016 року у зв'язку з видачею диплому В16 № 131140. Інші договори, спрямовані на продовження строку дії цього Договору, позивач, відповідач і Національний авіаційний університет не укладали.

За змістом пунктів 18, 19, 24 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 922, який діяв на момент закінчення навчання ОСОБА_3, зазначено:

«18. Керівництво вищого навчального закладу не пізніше, ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника (додаток № 2) у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові.

Замовник не пізніше, ніж за два місяці до закінчення навчання на підставі одержаної картки працевлаштування підтверджує вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників.

19. Вручення випускникові диплома про закінчення вищого навчального закладу, направлення на роботу (додаток № 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого навчального закладу замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого навчального закладу. Оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником.

24. Молодим фахівцям, які одержали направлення на роботу після закінчення вищого навчального закладу, надається відпустка тривалістю 30 календарних днів. За час відпустки молодім фахівцям виплачується допомога у розмірі академічної або соціальної стипендії, що вони отримували в останній місяць навчання у вищому навчальному закладі (крім додаткової соціальної стипендії, що виплачується особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи) за рахунок замовника. Після укладення трудового договору на молодих фахівців поширюються усі види соціального захисту, передбачені колективним договором працівників підприємства, установи, організації».

Як вбачається із матеріалів справи вказаних вимог Національний авіаційний університет, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не виконали, так як будь-якої посади ОСОБА_3 не пропонували, кошти відповідно до п. 19 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, не виплачувалися і про наявність оформленого направлення на роботу відповідачу не повідомляли, відпустку як молодому фахівцеві їй не надавали.

Відповідач ОСОБА_3 скористалася правом, передбаченим п.2.6.6. Договору про підготовку фахівця № 3 від 05 липня 2012 року, та взяла участь у конкурсі на проходження навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст» після закінчення навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр».

Листом від 01 вересня 2017 року № 8093/07 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області року звернулося до ОСОБА_3 та повідомило відповідачу, що згідно Договору № 3 про підготовку фахівця від 05 липня 2012 року вона навчалася в Національному авіаційному університеті за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» за державним замовленням і про обов'язок ОСОБА_3 прибути до позивача для працевлаштування (а.с.5).

28 вересня 2017 року ОСОБА_3 повідомила Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом про те, що не прибула за направленням у зв'язку з необхідністю догляду за хворою непрацездатною матір'ю з інвалідністю ІІ групи та в підтвердження додала копію довідки МСЕК (а.с.56-59).

ОСОБА_3 посилається, що 10 січня 2018 року після отримання судової повістки у даній справі, вона письмово звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просила відкликати позовну заяву про відшкодування шкоди та працевлаштувати її згідно до спеціальності і кваліфікації в системі органів УПФУ України згідно з пунктами 2.2.2., 2.3.5. Договору № 3 від 05 липня 2012 року (а. с.60-62).

Листом від 25 січня 2018 року за № 100/Щ-10 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило відповідача ОСОБА_3, що вона може бути працевлаштована на посаду державної служби в головному управлінні за умови перемоги в конкурсі на зайняття вакантної посади державної служби (а. с. 86-87).

Відповідач ОСОБА_3 з метою працевлаштування у системі Пенсійного Фонду України в Черкаській області двічі прицмала участь у конкурсі на заняття вакантної посади 13 лютого 2018 року та 14 березня 2018 року, проте не набрала прохідний бал та не була працевлаштована позивачем, хоча умови укладеного сторонами договору не передбачали проходження конкурсу для працевлаштування (а.с.88-90).

За змістом та умовами договору від 05 липня 2012 року № 3 про підготовку фахівця не визначено строк (термін), у який відповідач мала з'явитися до позивача для працевлаштування по закінченню навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр», а вказаним договором не передбачено проходження конкурсу для працевлаштування відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 pоку № 1060-ХІІ (в редакції, що діяла на час укладення договору про підготовку фахівця) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту», який діє з 06 вересня 2014 року, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» виключено.

Відповідно до ст. 63 Закону України № 1556-VII «Про вищу освіту», особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов'язані: 1) дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; 2) виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; 3) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст. 64 Закону України № 1556-VII «Про вищу освіту» випускники закладів вищої освіти вільні у виборі місця роботи, крім випадків, передбачених цим Законом. Заклади вищої освіти не зобов'язані здійснювати працевлаштування випускників. Держава у співпраці з роботодавцями забезпечує створення умов для реалізації випускниками закладів вищої освіти права на працю, гарантує створення рівних можливостей для вибору місця роботи, виду трудової діяльності з урахуванням здобутої вищої освіти та суспільних потреб.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання позивача на норми Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992, є безпідставним, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 р. № 376 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

У відповідності до ст. 58 Конституції України та ч.2 ст.5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Закон, який передбачав цивільно-правову відповідальність студента, у вигляді відшкодування до державного або місцевого бюджетів вартості навчання за відмову відпрацювати за призначенням після закінчення навчання - на час закінчення навчання відповідача ОСОБА_3 втратив силу, а за таких обставин скасовується цивільна відповідальність відповідача, тому він має зворотну дію у часі.

Отже, в даному випадку договір про підготовку фахівця № 3 від 05 липня 2012 року суперечить діючому законодавству, а відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Апеляційний суд вважає, що посилання позивача в позові та в апеляційній скарзі, як на підставу для задоволення позову на Указ Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» № 77/96 від 23 січня 1996 року є безпідставними, оскільки Указ № 77/96 не є тим нормативним актом, що встановлює обов'язок для випускників вищих навчальних закладів, які навчаються за кошти державного бюджету, відшкодувати повну вартість навчання у разі, коли вони після завершення навчання відмовляться працювати в державному секторі народного господарства, оскільки права та обов'язки зазначеної категорії осіб встановлені законами № 1556-VII і № 1060-ХІІ, які не передбачають такого обов'язку (постанова ВСУ від 07.02.2017 року у справі №800/45/16).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Позивач не навів детального розрахунку вартості навчання відповідача ОСОБА_3, пославшись у позовній заяві на листа Національного авіаційного університету від 20 вересня 2017 року № 04/2011 за змістом якого, ОСОБА_3 навчалася за державним замовленням з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року, а загальна вартість навчання становить 101091,10 грн., на стягненні якої наполягає позивач.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 навчалася за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувалася після закінчення навчання прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування, проте Закон України «Про вищу освіту» не містить обов'язку відпрацьовувати три роки на державних підприємствах, в установах і організаціях, в тому числі в органах державної влади для випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992 втратив чинність, а Указ Президента України № 77/96 не є тим нормативним актом, що встановлює обов'язок для випускників вищих навчальних закладів, які навчаються за кошти державного бюджету, відшкодувати повну вартість навчання у разі, коли вони після завершення навчання відмовляться працювати в державному секторі народного господарства, оскільки права та обов'язки зазначеної категорії осіб встановлені Законами України «Про вищу освіту» і «Про освіту», які не передбачають такого обов'язку. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, і не оспорюється позивачем, що відповідач ОСОБА_3 з метою працевлаштування в системі Пенсійного Фонду України в Черкаській області двічі приймала участь у конкурсі на заняття вакантної посади 13 лютого 2018 року та 14 березня 2018 року, але не набрала прохідний бал, тому не змогла працевлаштуватись до позивача, хоча умови укладеного між сторонами договору не було передбачено проходження конкурсу для працевлаштування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Черкаській області, є безпідставними та не підлягають задоволенню, були предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки апеляційна скарга за змістом є копією позовної заяви позивача, тому даним доводам дана належна оцінка судом, висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги не спростовують, і не є суттєвими, не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Скаржник, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не вказав, які саме норми матеріального права порушено, та які саме норми закону, як вважає позивач, слід було застосувати для вирішення спору між сторонами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги позивача.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2018 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко