Справа № 181/370/19
Провадження № 2/181/98/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Юрєва О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2019 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 червня 1994 року він був прийнятий в члени колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Фрунзе» на посаду тракториста в тракторну бригаду №1». Згідно запису в його трудовій книжці колгоспника УКР №2050705 за №2 від 14 грудня 1994 року він був призваний на військову службу. 25 травня 1996 року був звільнений в запас і направлений для постановки на облік в ОСОБА_2 РВК. 18 червня 1996 року він знову був прийнятий на посаду тракториста в тракторну бригаду №1 після звільнення з лав армії. 26 червня 1996 року він був виключений із членів КСП «ім. Фрунзе» згідно поданої заяви за власним бажанням. Тобто починаючи з 26 серпня 1996 року статус члена КСП «ім. Фрунзе» ним було втрачено. В період розпаювання він був членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Фрунзе» і працював на посаді тракториста тракторної бригади №1 в КСП «ім. Фрунзе». Згідно Державного акту на право колективної власності на землю, який КСП отримало 08 грудня 1994 року серії ДП Мж №003, вбачається, що КСП передано у колективну власність 4030,9 гектарів землі. Він був внесений до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства , сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного Акту на право колективної власності на землю за номером №169. Сертифікат на земельну частку (пай) на його імя не видавався про що, свідчить відсутність запису в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються членам КСП «ім. Фрунзе». Правонаступником КСП «Фрунзе» було ТОВ «Земля», яке було зареєстроване 27.04.2000 року та припинило свою діяльність 20 квітня 2011 року. Розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. «Фрунзе» становить 5,32 ум. кад. га. Він ані на території ради Межівського району Дніпропетровської області ані на території України земельної частки (паю) не має. Його перебування на час паювання в членах КСП «ім. Фрунзе» ніким не оспорювалося.

Позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 5,32 умовних кадастрових гектара на території ОСОБА_2 селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «ім. Фрунзе» смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області і внесений до Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, які мають право на земельну частку (пай) за №169 на території ОСОБА_2 селищної ради Межівського району Дніпропетровської області.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, дослідивши докази та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків.

Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України).

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішуються питання, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Так у судовому засіданні було встановлено, що відповідно до копії диплома серії ГЛ №003104, реєстраційний №7208 виданого рішенням державної кваліфікаційної комісії від 27 червня 1994 року, 27 червня 1994 року ОСОБА_1 закінчив ОСОБА_2 середньо-спеціальне професійно-технічне училище №76 за кваліфікацією «тракториста-машиніста широкого профілю, слюсар-ремонтник».

Згідно Наказу №10 від 29.06.1994 року, запис в трудовій книжці колгоспника УКР №2050705 за №1 від 29.06.1994 року, 29 червня 1994 року ОСОБА_1 був прийнятий в члени колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Фрунзе» на посаду тракториста в тракторну бригаду №1.

14 грудня 1994 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу, що підтверджується записом в трудовій книжці колгоспника УКР №2050705 за №2 від 14 грудня 1994 року та військовим квитком серії НУ №9425510 від 14 грудня 1994 року.

25 травня 1996 року згідно Наказу Міністра Оборони України №40 від 27.02.1996 року ОСОБА_1 звільнений в запас і направлений для постановки на облік в ОСОБА_2 РВК.

Згідно запису в трудовій книжці за №4 від 18.06.1996 року без наказу, але мається печатка КСП ім. Фрунзе і підпис інспектора по кадрам, 18 червня 1996 року ОСОБА_1 знову був прийнятий на посаду тракториста в тракторну бригаду №1 після звільнення з лав Армії.

26 серпня 1996 року ОСОБА_1 був виключений із членів КСП ім. Фрунзе згідно поданої заяви за власним бажанням, що підтверджується записом в трудовій книжці за №5 від 26.08.1996 року, наказ №9 від 26 серпня 1996 року.

Таким чином встановлено, що починаючи з 26 серпня 1996 року статус члена КСП «ім. Фрунзе» позивачем було втрачено.

Згідно відповіді відділу у ОСОБА_2 районі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №03-фо-2019 від 12.03.2019 року була надана належним чином завірена копія Державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім. Фрунзе» смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, який КСП отримало 08 грудня 1994 року серія ДП Мж №003 на підставі рішення ОСОБА_2 селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №11 від 26 жовтня 1994 року.

З Державного акту серії ДП Мж №003 вбачається, що КСП ім. Фрунзе передано у колективну власність 4030,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів від 26 жовтня 194 року №11. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №3.

У судовому засіданні встановлено, що у період розпаювання, ОСОБА_1, був членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Фрунзе» і працював на посаді тракториста тракторної бригади №1 в КСП «ім. Фрунзе».

Згідно Додатку №1 до Державного Акту на право колективної власності на землю КСП «ім. Фрунзе» за номером №169 ОСОБА_1 був внесений до Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного Акту на право колективної власності на землю КСП «ім. Фрунзе».

Сертифікат на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_1 не видавався про що свідчить відсутність запису (розпису) в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються членам КСП «ім. Фрунзе» Межівського району Дніпропетровської області.

Відповідно до листа відділу у ОСОБА_2 районі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за №0-4-0.31/108/109-19 від 14.03.2019 року вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім. Фрунзе» за 2018 рік складає 191504,48 грн.

Згідно відповіді відділу у ОСОБА_2 районі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім. Фрунзе» становить 5,32 ум. кад. га.

Правонаступником КСП «ім. Фрунзе» було товариство з обмеженою відповідальністю «Земля», яке було зареєстроване 27.04.2000 року та припинило свою діяльність 20 квітня 2011 року номер запису: 8000071.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ані на території ради Межівського району Дніпропетровської області ані на території України земельної частки (паю) не має. Його перебування на час паювання в членах КСП «ім. Фрунзе» ніким не оспорювалося.

Згідно п.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Суд зазначає, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках згідно з роз'ясненнями Верховного суду України від 01 вересня 2003 року.

Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 06 серпня 2014 року у справі №6-12858св14 зазначив, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права на земельну частку (пай) в розмірі 5,32 умовних кадастрових гектарів, як для члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «ім. Фрунзе» смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, ст.2-5,9-10,12,28, 223,258-259,263-265 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 279461236 до ОСОБА_2 селищної ради Дніпропетровської області (юридична адреса вул. Грушевського, 9 смт Межова, Дніпропетровської області) про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків 279461236, право на земельну частку (пай) у розмірі 5,32 умовних кадастрових гектара на території ОСОБА_2 селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «ім. Фрунзе» смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області і внесений до Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, які мають право на земельну частку (пай) за №169 на території ОСОБА_2 селищної ради Межівського району Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_3