Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/787/19

Номер провадження: 6/511/18/19

26.04.2019 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.

за участю секретаря судового засідання - Захарової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна подання головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

26.04.2019 року головний державний виконавиць Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Герасимчук І.Є. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього по виконавчому документу № 511/547/18 від 19.06.2018 року виданого Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 201069,53 грн. станом на 01.03.2018 року та судових витрат в сумі 2010 грн.

Головний державний виконавець посилається на те, що на виконанні Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження №57605031 з виконання виконавчого листа №511/547/18-ц, виданий 19.06.2018 року Роздільнянським районним судом Одеської області.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

05.11.2018 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника ОСОБА_1 про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідно до відмітки на супровідному листі встановлено, що ОСОБА_1 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження 06.11.2018 року.

Проте рішення на теперішній час боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

У зв`язку з тим, що боржник від сплати боргів ухиляється, з метою виконання виконавчого провадження державними виконавцями Роздільнянського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області проводились виконавчі дії примусового характеру, а саме: розшукувалось майно, належне боржникові.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України, листом від 25.04.2019 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово перетинав державний кордон України.

Старшим державним виконавцем у примусовому порядку направлені запити до реєструючи органів влади, щодо виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , але зазначена квартира є предметом іпотеки за договором №959 від 12.05.2011 року, іпотекодержатель «УкрСиббанк».

Боржник ОСОБА_1 не одержує доходи з офіційних джерел, самостійно кошти по рішенню суду не сплачує.

Отже, вимогу ОСОБА_2 до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від її виконання, не вживає заходів щодо виконання вимоги про сплату боргу за рахунок належного її майна і доходів.

Головний державний виконавець Герасимчук І.Є. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд подання за її відсутності.

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання головного державного виконавця за наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження за виконання вимоги про сплату боргу на користь ОСОБА_2 по виконавчому документу №511/547/18-ц.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» з останніми змінами і доповненнями внесеними Законом N 2269-VIII від 18 січня 2018 року (надалі Закон).

Зокрема, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону … (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями статті 18 Закону закріплено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Так, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний .. в тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання рішення. Ухвала про тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Вищевказаний аналіз норм права вказує на те, що одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України за відповідним поданням державного виконавця.

Таким чином, право державного виконавця відповідно до п.19 ст. 18 зазначеного вище Закону на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При ознайомленні з матеріалами подання встановлено, що державним виконавцем до матеріалів подання не долучені документи, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання своїх обов`язків, покладених на нього рішенням суду.

Як встановлено з подання головного виконавця, боржник ОСОБА_1 06.11.2018 року прибув на виклик виконавчий служби та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, однак письмових пояснень від ОСОБА_1 отримано не було, повторний виклик ОСОБА_1 до виконавчої служби здійснено не було.

Відповідного до акту державного виконавця від 17.04.2019 року встановлено, що головним державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було здійснено вихід до місця реєстрації боржника ОСОБА_1 , однак під час виходу за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, зі слів сусідів, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі не мешкає, особисте майно не зберігає. Однак до вказаного акту не долучено письмові пояснення сусідів та в акті відсутні їх підписи.

Також суд зазначає що державний виконавець має відомості, щодо нерухомо майна боржника за адресою: АДРЕСА_2 , однак виклики за вказаною адресою ОСОБА_1 не направлялись, вихід за вказаною адресою державним виконавцем не здійснювався.

Суд вважає, що документів, які додані до подання державного виконавця не достатньо для того, щоб однозначно дійти висновку про ухилення боржника від виконання своїх обов`язків, покладених на нього рішенням.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл.21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього, а тому відсутні законні підстави в обмеженні цього боржника конституційного права свободи пересування.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст.258-261, 353-354, 441 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Бобровська І. В