Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 332/2688/15-ц

провадження № 61-13968св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2015 року у складі судді Марченко Н. В.та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року у складі суддів: Пільщик Л. В., Краснокутської О. М., Сапун О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позов обґрунтовано тим, що внаслідок ДТП, яка відбулася 06 липня 2014 року, пошкоджено автомобіль позивача VOLKSWAGEN CADDY KASTEN, державний номер НОМЕР_1. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2014 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним у зазначеній ДТП.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 у рахунок відшкодування майнової шкоди 5 000,00 грн, 500,00 грн - франшизу за договором страхування цивільно-правової відповідальності, 450,00 грн та 300,00 грн - витрат на проведення авто?товарознавчих досліджень, 1 000,00 грн - витрати на правову допомогу, 6 458,60 грн - втрати товарної вартості автомобіля, 69,59 грн 16,62 грн - витрат на поштові відправлення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди: франшизу за договором страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 500,00 грн, за втрату товарного вигляду автомобіля - 6 458,60 грн, витрати на проведення авто-товарознавчої експертизи - 300,00 грн та 450,00 грн, витрати на поштові відправлення - 69,59 грн та 16,62 грн; у відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн. Здійснено розподіл судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення в частині задоволення позову мотивовано тим, що вину відповідача у ДТП встановлено постановою суду, а розмір завданої майнової і моральної шкоди підтверджено належними доказами.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення 1 000,00 грн відмовлено з підстав недоведеності отримання такої допомоги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди змінено. Стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2 500,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно доведеності позивачем належними доказами вини відповідача у ДТП. Доводи апеляційної скарги про часткову вину позивача у ДТП судом відхилено з тих підстав, що постановою судді Апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі № 33/778/523/14 зазначену постанову в частині визнання винним ОСОБА_3 скасовано (а. с. 16, 17).

Обґрунтовуючи доведеність майнової шкоди у розмірі 6 458,6 грн внаслідок втрати товарної вартості автомобіля, суд посилався на висновок Українського експертного центру «Експерт-сервіс Авто» від 26 грудня 2015 року № 105. Доводи апеляційної скарги про неналежність вказаного доказу, оскільки судом першої інстанції, крім цього акта, не надано оцінки актові № 105/1 від 26 грудня 2015 року, апеляційний суд відхилив, вказавши, що ці акти є аналогічними із встановленням однакового розміру шкоди.

Довід апеляційної скарги про те, що обов'язок відшкодувати позивачу втрату товарної вартості пошкодженого транспортного засобу зобов'язана страхова компанія судом відхилено, оскільки це суперечить пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

На підставі викладеного та керуючись статтями 1187, 1194 ЦК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що шкоду, яка не відшкодована страховиком, належить стягнути з відповідача, з вини якого її завдано.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із засад розумності і справедливості, зваженості і ступеню доведеності позовних вимог у цій частині та дійшов висновку, що адекватною компенсацією моральної шкоди позивачу є 2 500,00 грн, а не 5 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2016 року відповідач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити лише в частині стягнення 500,00 грн франшизи. В іншій частині позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

29 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року справу призначено до касаційного розгляду.

16 березня 2018 справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм цивільного права полягає у тому, що до участі справі як третю особу не залучено СК ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», якою здійснено страхування цивільної правової відповідальності відповідача, і яку згідно з вимогами Закону в межах страхового ліміту зобов'язано відшкодувати завдані постраждалій особі збитки, отримані внаслідок настання страхового випадку. Оспорювані рішення можуть вплинути на права та обов'язки страхової компанії, а тому не залучення її до участі у справі є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушенням норм матеріального права є те, що судами не враховано вимог статті 29 Закону щодо здійснення відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу. Належним доказом вартості пошкоджень автомобіля є висновок Українського експертного центру «Експерт-сервіс Авто» від 26 грудня 2015 року № 105/1, який судом першої інстанції не досліджено, а суд апеляційної інстанції не взяв до уваги.

Також суди не врахували того, що страхове відшкодування має сплатити страхова компанія в розмірі визначеному страховим полісом, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум, крім 500,00 грн франшизи.

Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 липня 2014 року о 17.00 год сталася ДТП, в якій відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем ЗАЗ DAEWOO Т 13110, державний номер НОМЕР_2, на 308 км автодороги Харків - Сімферополь порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення автомобілю VOLKSWAGEN CADDY KASTEN завдано механічні ушкодження.

Згідно з постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП (а. с. 16).

Цивільну правову відповідальність ОСОБА_4 за завдання шкоди третім особам внаслідок ДТП застраховано в ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» (поліс АС /7216326 від 10 червня 2014 року).

Внаслідок настання страхового випадку страховою компанією сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 9 768,66 грн, зменшено на суму франшизи - 500,00 грн, що не оспорюється відповідачем (а. с. 32).

Згідно з висновком № 105 автотоварознавчого дослідження від 06 січня 2015 року, здійсненого 26 грудня 2014 року експертом Українського експертного центру «Експерт-сервіс Авто» за участю позивача і представника страхової компанії (а. с. 33-46) за відсутністю відповідача ОСОБА_4, якого запрошено до участі телеграмою від 22 грудня 2014 року, отриманою 22 грудня 2014 року (а. с. 27), втрата товарної вартості автомобіля VOLKSWAGEN CADDY KASTEN, державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, який має пробіг 2 259 км, внаслідок його пошкодження станом на 25 грудня 2014 року становить 6 458,60 грн. Зазначені збитки страховою компанією не відшкодовано.

Судом апеляційної інстанції досліджено, наданий на стадії апеляційного перегляду справи, висновок № 105/1 авто-товарознавчого дослідження від 06 січня 2015 року, здійсненого 26 грудня 2014 року експертом Українського експертного центру «Експерт-сервіс Авто» за участю позивача і представника страхової компанії. Згідно з цим висновком втрата товарної вартості автомобіля НОМЕР_3, 2012 року випуску, внаслідок його пошкодження у ДТП станом на 25 грудня 2014 року становить 6 458,60 грн. Сума втрати товарної вартості автомобіля відповідає сумі, зазначеної у висновку № 105.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у справі є вимога позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої йому особою, цивільно-правову відповідальність якої застраховано.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні страховик заподіювача шкоди виступає в межах суми страхового відшкодування.

Позивач просить суд стягнути з відповідача у відшкодування майнової шкоди 500,00 грн - франшизи, 450,00 грн та 300,00 грн - витрат на проведення авто?товарознавчих досліджень, 1 000,00 грн - витрати на правову допомогу, 6 458,60 грн - втрати товарної вартості автомобіля, 69,59 грн 16,62 грн - витрат на поштові відправлення, та 5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, які не відшкодовано страховою компанією в межах страхової виплати за договором страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обов'язок такого відшкодування виникає в особи, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що страховиком цивільної відповідальності відповідача страхове відшкодування у розмірі 9 768,66 грн, зменшено на суму франшизи - 500,00 грн, тому висновок про стягнення з відповідача 500,00 грн франшизи, є правильним.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою заподіяною майну, яку згідно зі статтею 28 Закону підлягає відшкодуванню, є шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

До зазначеного переліку не входять витрати на проведення авто?товарознавчих досліджень та на поштові відправлення, понесені потерпілою особою для встановлення розміру та вартості отриманих збитків. З огляду на встановлення доведеності розміру зазначених витрат, суди першої та апеляційної інстанцій правильно задовольнили позов у частині стягнення з відповідача 450,00 грн та 300,00 грн - витрат на проведення авто?товарознавчих досліджень, 69,59 грн 16,62 грн - витрат на поштові відправлення.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону).

Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, відповідно до пункту 32.7. статті 32 Закону страховик цивільної відповідальності заподіювача шкоди не відшкодовує.

Посилання відповідача на недоведеність розміру втрати товарної вартості автомобіля, Верховний Суд відхиляє з тих підстав, що суд апеляційної інстанції здійснив оцінку висновків Українського експертного центру «Експерт-сервіс Авто» від 26 грудня 2015 року як № 105, так і № 105/1, встановивши, що ці акти є аналогічними із встановленням однакового розміру майнової шкоди. Здійснювати оцінку доказів та встановлених у справі обставин, відповідно до статті 400 ЦПК України, Верховний Суд не має повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що втрати товарної вартості автомобіля особі, яка зазнала збитків, також має відшкодувати заподіювач шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 29 Закону, якою передбачено, що вартість пошкоджень автомобіля відшкодовує страхова компанія, Верховний Суд відхиляє, оскільки зазначеною вище нормою права передбачено обов'язок страхової компанії відшкодувати потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що не є тотожним розміру втрати товарної вартості цього автомобіля.

Відповідно до Положення про порядок проведення судової авто-товарознавчої експертизи транспортних засобів та Науково-методичних рекомендацій з питань проведення авто-товарознавчої оцінки транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 01 жовтня 1999 року № 60/5, втрата товарної вартості- зниження дійсної вартості відновленого після пошкодження транспортного засобу (при виконанні вимог щодо якості ремонту), у порівнянні з аналогічним непошкодженим транспортним засобом.

Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача 6 458,60 грн у відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу, відповідають вимогам законодавства.

Верховний Суд також зауважує про правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій про відшкодування моральної шкоди відповідачем, а не страховою компанією, в якій застраховано його відповідальність. Статтею 26-1 Закону передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. Відшкодування страховою компанією моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, Законом не передбачено.

Посилання відповідача на недоведеність позивачем розміру моральної шкоди є безпідставним, оскільки переоцінку встановлених судами доказів Верховний Суд не здійснює, відповідач доказів на спростування вказаного розміру моральної шкоди судам не надав.

Доводи заявника касаційної скарги стосовно того, що обов'язок сплатити заявлені позивачем суми відшкодування, крім 500,00 грн франшизи, законодавством покладено на страхову компанію, якою застраховано цивільну відповідальність відповідача ґрунтуються на неправильному розумінні та власному тлумаченні норм матеріального права.

З огляду на викладене, також ураховуючи встановлення судами першої та апеляційної інстанцій факту сплати позивачу страховою компанією 9 768,66 грн страхового відшкодування, Верховний Суд відхиляє доводи заявника касаційної скарги стосовно того, що оскаржувані судові рішення можуть вплинути на права та обов'язки ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки після виплати страхового відшкодування деліктне зобов'язання страхової компанії припинено. Таким чином, незалучення ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» до участі у справі як третю особу, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховним Судом встановлено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права ґрунтуються на неправильному розумінні та власному тлумаченні норм ЦК України та Закону спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, яким суди надали правильну правову оцінку.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик