КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/6563/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2018 року у складі судді Кондратенко О.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «КБ «Хрещатик», в якому просив стягнути з ПАТ «КБ «Хрещатик» на його користь грошові кошти в розмірі 12 388, 18 доларів США, що станом на день подання позову за офіційним курсом НБУ становило 324 704 грн. 20 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 250 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 вересня 2013 року між сторонами укладено договір №45D-417871 банківського вкладу «Дарунок осені» в доларах США із щомісячною сплатою процентів, по якому ОСОБА_2 вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 2500 доларів США на термін від 26 вересня 2013 року до 25 вересня 2015 року з процентною ставкою у розмірі 8,75 % річних.

25 вересня 2015 року між позивачем та банком було укладено договір №45D-624041 банківського вкладу «Подвійна сила» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (370 днів), по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 15 000 доларів США на термін від 25 вересня 2015 року до 29 вересня 2016 року, з процентною ставкою у розмірі 11,75 % річних.

Зазначав, що 25 березня 2016 року між ним та банком було укладено договір №45D-664782 банківського вкладу «Іменний» в доларах США із щомісячною сплатою процентів, по якому ОСОБА_2 вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 5 000 доларів США на термін від 25 березня 2016 року до 24 березня 2017 року з процентною ставкою у розмірі 9,23 % річних.

05 квітня 2016 року постановою НБУ №234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Вищезазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» від 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.

13 червня 2016 року відповідно до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачено ОСОБА_2 кошти в сумі, еквівалентній 200 000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року по справі №826/6665/16, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» і 23 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання вищезазначених рішень.

Позивач із заявою про включення його до реєстру кредиторів банку не звертався.

Звернення ОСОБА_2 до банку про повернення залишку коштів за договором банківського вкладу у розмірі 12 388, 18 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ становило 324 704 грн. 20 коп., залишено без задоволення.

Проте, на думку позивача, ПАТ «КБ «Хрещатик» повинно виплатити йому залишок коштів за договором банківського вкладу, так як банк не віднесено до категорії неплатоспроможних та він не знаходиться в стадії ліквідації. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2018 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не обґрунтовані на вимогах закону.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року між сторонами та банком було укладено договір №45D-417871 банківського вкладу «Дарунок осені» в доларах США із щомісячною сплатою процентів, по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 2 500 доларів США на термін від 26 вересня 2013 року до 25 вересня 2015 року з процентною ставкою у розмірі 8, 75 % річних.

25 вересня 2015 року між позивачем та банком було укладено договір №45D-624041 банківського вкладу «Подвійна сила» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (370 днів), по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 15 000 доларів США в термін від 25 вересня 2015 року до 29 вересня 2016 року з процентною ставкою у розмірі 11,75% річних.

25 березня 2016 року між сторонами укладено договір №45D-664782 банківського вкладу «Іменний» в доларах США із щомісячною сплатою процентів, по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 5 000 доларів США на термін від 25 березня 2016 року до 24 березня 2017 року з процентною ставкою у розмірі 9,23% річних.

05 квітня 2016 року постановою Національного банку України №234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Вищезазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» від 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.

Спеціальним законом, який регулює діяльність банку в період здійснення тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, а також врегульовує інші питання, пов'язані із здійсненням вказаних процедур, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон).

Під час розгляду справи судом було встановлено, що в період дії договорів банківського вкладу, укладених між позивачем та відповідачем, в ПАТ «КБ «Хрещатик» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За ч.5 ст.34 Закону під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як вбачається з копії заяви на видачу готівки №153 (а.с.55) позивачу 13 червня 2016 року відповідно до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачено кошти в сумі, еквівалентній 200 000 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Порядок здійснення ліквідаційної процедури врегульований положеннями глави 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділу 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з положеннями ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку. Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав (»).

Відповідно до положень ч.5 ст.45 Закону, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

За ч.1 ст.50 Закону від дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначені статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

З положень даної статті вбачається, що вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються в четверту чергу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 із заявою про включення його до реєстру кредиторів банку не звертався і вказані обставини підтвердив під час розгляду справи. Вищенаведена обставина була підтверджена і його представником.

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом позивач посилався на те, що 19 січня 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №826/6665/16, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», і 23 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання вищезазначених рішень.

Позивач вважав, що вказані обставини свідчать про не віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних та він не знаходиться в стадії ліквідації.

Проте, вказані твердження не заслуговують на увагу суду.

Так, рішенням правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатору банку» і останні нормативно-правові акти не скасовані.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, а також тієї обставини, що в ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено процедуру ліквідації, задоволення вимог кредиторів банку, не покритих гарантованою сумою відшкодування, здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач же, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, посилається на вимоги ст.1058 ЦК України, і зазначає, що оскільки йому не були повернуті кошти в повному обсязі за договором банківського вкладу, то він вважає, що Банк не виконав взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу, та кошти, що залишися на його (позивача) рахунку та не були виплачені йому, вважає порушення умов договору.

Проте, зазначені твердження не заслуговують на увагу суду, оскільки у зв'язку з введенням в банку тимчасової адміністрація та в подальшому ліквідації виконання ним зобов'язань по виплаті коштів банківського вкладу за відповідним договором не може бути виконане з огляду на введені спеціальним Законом обмеження та відповідну процедуру проведення виплати коштів за вищенаведених обставин, яких банк дотримався відповідно до вимог ст.52 Закону, а тому вимоги позивача не підлягали до задоволення із-за того, що не обґрунтовані на вимогах закону.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: