ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1369/19 Справа № 205/330/17 Суддя у 1-й інстанції - Шевцова М.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Державний нотаріус Другої дніпропетровської нотаріальної контори Тамаря Я.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Просив, з урахуванням уточнень, визнати за ним право власності на 16/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 - прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; № 1-10-огорожі, споруди, I-мостіння в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати за ним право власності на 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 - прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; № 1-10-огорожі, споруди, I-мостіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а також стягнути судові витрати в розмірі 37 834,73 грн. (том 1 а.с.3-4,138-139,172-173,196).

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування. Просив, з урахуванням уточнень, усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме: 16/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1. Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: 21/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1. (том 1 а.с.36-42,118-120).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2, право власності на 16/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 - прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; № 1-10-огорожі, споруди, I-мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Визнано за ОСОБА_2, право власності на 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 - прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; №1-10-огорожі, споруди, I-мостіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5034,73 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 - відмовлено (том 1 а.с.226-229).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (том 1 а.с. 234-237).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 6624 (том 1 а.с. 18). Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 22/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 які вона успадкувала після смерті її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (том 1 а.с. 21, 124, 125, 126) та 26/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 які належали їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15 травня 1978 року виконавчим комітетом Ленінської районної Ради депутатів трудящих (том 1 а.с. 19).

На день смерті остання постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є чоловік померлої ОСОБА_5 (том 1 а.с. 20) та син ОСОБА_1 (том 1 а.с. 106), які прийняли спадщину фактично, оскільки проживали та були зареєстровані в спірному домоволодінні на день смерті спадкодавиці, а також син ОСОБА_2 (том 1 а.с. 16), який прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви від 16 лютого 2007 року до Другої дніпропетровської нотаріальної контори (том 1 а.с. 109 на звороті).

Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської нотаріальної контори Тамаря Я.В. від 26 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння АДРЕСА_1, що належало померлій ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (том 1 а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 1310 (том 1 а.с. 17).

На день смерті ОСОБА_5 постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді 16/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 які він успадкував після смерті дружини ОСОБА_4 (том 1 а.с. 20) та 26/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 які належали йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15 травня 1978 року виконавчим комітетом Ленінської районної Ради депутатів трудящих (том 1 а.с. 19).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є сини - ОСОБА_1 (том 1 а.с. 106), який прийняв спадщину фактично, оскільки проживав та був зареєстрований в спірному домоволодінні на день смерті спадкодавця, ОСОБА_2 (том 1 а.с. 16), який прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви від 16 лютого 2007 року до Другої дніпропетровської нотаріальної контори (том 1 а.с. 99 на звороті).

Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської нотаріальної контори Тамаря Я.В. від 26 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння АДРЕСА_1, що належало померлому ОСОБА_5, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (том 1 а.с. 103).

Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06 листопада 2017 року № 13043 станом на 01 листопада 2007 року право власності на домоволодіння № АДРЕСА_1 зареєстровано: 22/100 частки за ОСОБА_6 та ОСОБА_7, 26/100 часток за ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 52/100 частки за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 15 травня 1978 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 12.01.1978 за № 26 (том 1 а.с. 21).

Згідно технічного паспорту житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 11 грудня 2017 року складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 - прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; № 1-10-огорожі, споруди, I-мостіння (том 1 а.с. 182-190).

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції керуючись ст. 1216, 1217, 1222, 1218, 1261, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268, 1296, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 182, 392 ЦК України, виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог. Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції, враховуючи критерії оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу) і критерій пов'язаності цих витрат із веденням справи взагалі, дійшов висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 32800,00 грн. є необґрунтовано завищеними, у зв'язку з чим стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця.

Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Суд першої інстанції дійшов до вірно висновку про задоволення первісних позовних вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, що більше 30 років апелянт проживав зі своїми батьками та утримував господарство, дбав про побут, сплачував комунальні платежі, вкладав власні кошти, відбудовував, заміняв частини будівель та споруд які вийшли із ладу, наймав і оплачував роботи працівників, з метою збереження об'єктів нерухомості та якби апелянт протягом всього життя не підтримував в придатному для користування стані всі будівлі та споруди, що знаходяться у цьому домоволодінні, вони б наразі перебували в аварійному стані, колегія суддів не може прийняти як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не впливають на характер правовідносин та обсяг майнових прав їх учасників. Апелянту було достовірно відомо, що він не єдиний спадкоємець, а також те, що позивач не відмовлявся від своєї частки у спадщині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволені зустрічних позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч.5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Апелянтом не доведено, що мати сторін, потребувала допомоги саме ОСОБА_2, а він ухилився від надання цієї допомоги, хоча мав таку можливість.

Доводи апеляційної скарги, що апелянт самостійно забезпечував матері відвідування лікувальних установ та купівлю медичних препаратів, а також самостійно займався похованням батьків, не може бути підставою для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправильно вирішено питання щодо судових витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки суду є правильними і відповідають чинному законодавству. Посилання апелянта, на неналежну якість копій документів щодо витрат на правову допомогу, як підставу визнання неналежних цих письмових доказів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки оригінали документів були прийняті та оглянуті в судовому засіданні, в суді першої інстанції, що підтверджується підписом головуючого судді на аркушах справи 200, 203.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді