Провадження № 22-ц/801/713/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуСправа № 127/29182/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

Рішення ухвалила суддя Дернова В.В.

Рішення ухвалено у м. Вінниці

Повний текст рішення складено 28 січня 2019 року,

Встановив:
В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03 червня 2016 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. На даний час вона не має будь-яких доходів, а відповідач матеріальної допомоги не надає.

У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частки доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, починаючи стягнення з 14 листопада 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають істотне значення для справи. Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення лише на підставі доказів, поданих позивачем, тоді як він був позбавлений можливості подати докази в заперечення позову, оскільки його не було повідомлено про розгляд цієї справи судом.

Позивач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 з 03 червня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12 вересня 2017 року (а. с. 5).

Відповідно до довідки ОСББ «Надія-14» від 13 листопада 2018 року малолітня донька сторін ОСОБА_3 проживає з матір`ю позивачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 12 листопада 2018 року № 666 грошове забезпечення ОСОБА_1 за жовтень 2018 року складає 7626,81 грн., із якого утримано 114,40 грн. та отримано на руки 7512,41 грн. (а. с. 3).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з частиною четвертою цієї статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції в тому, що позивач має право на утримання від відповідача батька їхньої спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дитиною трирічного віку, враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, а відповідач, який є особою працездатного віку та має постійне місце роботи (є військовослужбовцем), може надавати таку матеріальну допомогу позивачу.

Доводи апеляційної скарги відповідача обґрунтовані тим, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки з його заробітної плати відраховуються аліменти на двох неповнолітніх дітей по 1/4 частці заробітку на кожного, що становить 50% від його грошового забезпечення, а відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50% заробітної плати.

До апеляційної скарги відповідач додав додаткові докази щодо сплати ним аліментів на двох неповнолітніх дітей, зазначивши при цьому, що він був позбавлений можливості подати ці докази до суду першої інстанції, оскільки його не було повідомлено про розгляд справи.

Як свідчать матеріали справи ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у цій справі та запропоновано відповідачу подати до суду протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження відзив на позов з наданням усіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача (а. с. 12).

Копію ухвали направлено ОСОБА_1 10 грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить супровідний лист (а. с. 13).

Проте, як вбачається із матеріалів справи, рекомендований лист, адресований ОСОБА_1 (№ 832), повернувся до суду не врученим із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 15-16).

Водночас зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначала фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 . Однак суд першої інстанції не направив відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими матеріалами за адресою фактичного його місця проживання, що була зазначена у позовній заяві.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної скарги приймає докази, додані відповідачем до апеляційної скарги, оскільки у зв`язку з неотриманням відповідачем копії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, відповідач був позбавлений можливості подати такі докази до суду першої інстанції.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі судового наказу № 127/29786/18, виданого 27 грудня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області, починаючи з 14 листопада 2018 року з відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що вбачається із постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 січня 2019 року ВП № 57980092 (а. с. 31).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 22 червня 2006 року, відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_5 (а. с. 33), на утримання якого рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 грудня 2006 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму визначеного законом для дитини від 6 до 18 років, починаючи з 01 листопада 2006 року та до повноліття дитини (а. с. 35).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 01 березня 2019 року № 146 із ОСОБА_1 утримуються аліменти на користь ОСОБА_3 , розмір яких в лютому 2019 року склав 4947,68 грн.; залишок боргу по аліментах 5677,31 грн. (а. с. 38).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 01 березня 2019 року № 147 із ОСОБА_1 утримуються аліменти на користь ОСОБА_5 , розмір яких за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року склав 16 003,19 грн. (а. с. 39).

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Враховуючи те, що із заробітної плати відповідача стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей в розмірі по 1/4 частині заробітку на кожну дитину, а оскаржуваним рішенням суду першої інстанції з відповідача стягнуто на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку аліменти в розмірі 1/6 частки його заробітку, то визначений судом загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 не перевищує 70 відсотків його заробітної плати, визначених частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Інших доказів, які б свідчили про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, відповідач суду не надав.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.В. Сопрун
І.М. Стадник