Справа №345/116/19
Провадження № 2/345/386/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 04.05.2006 року, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Калуша Калуського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №169. Від шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

З самого початку подружнього життя відносини між ними були нормальні. Однак останнім часом все змінилося, в сімї часто виникають сварки та скандали. З відповідачем більше півроку разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків, не спілкуються. Шлюб фактично носить формальний характер. Тому позивач просить шлюб розірвати, дочку ОСОБА_3 залишити з нею на проживанні, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідачем подано відзив на позов (а.с. 19-21), згідно якого позов не визнає, вважає, що сімю можна зберегти. Вказав, що позовну вимогу в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1800,00 грн. не визнає, оскільки у позовній заяві не наведено розрахунку цієї суми, а тому в цій частині вимог просить відмовити. Також просить суд не брати до уваги та не приймати рішення щодо позовної вимоги про залишення дитини проживати з матірю. Розгляд справи просить проводити без його участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 04.05.2006 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Калуша Калуського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 169, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4).

Від шлюбу народилося дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім'ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Окрім того сторонам надавався термін для примирення, однак сторони не помирилися і після відновлення провадження у справі позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України).

Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення судом обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення не відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 Сімейного кодексу України і суперечить його інтересам.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Відповідно до 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до ст.141 ЦПК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

З огляду на вказане, визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1 не вплине на обсяг прав та обовязків відповідача, як батька дитини. А тому дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 слід залишити проживати з матірю ОСОБА_1.

Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням предмету позову суд вважає, що наслідки пов'язані із розірванням шлюбу сторони мають нести у рівних частинах, тому стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20грн.

Водночас суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для здійснення правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.

За таких обставин, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи розрахунку витрат за надання правничої допомоги, не міститься відомостей щодо обсягу та видів виконаних робіт також у квитанції про надання правової допомоги (а.с.6), в задоволені вимог про стягнення з відповідача вказаних витрат за надання правничої допомоги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112, 141,160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 04.05.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Калуша Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №169 розірвати.

Дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати з матірю ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити «Мотулько».

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, 384,20 грн. судового збору.

В задоволенні вимог про стягнення витрат за надання правничої допомоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя