АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/383/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 304020000 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 20 грудня 2018 року) у складі судді Демчика Р.В. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, про визнання недійсними договорів дарування

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок та житлового будинку по вул. Гагаріна, 68, с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області, укладені 27.04.2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Позов обґрунтовано тим, що 15 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_8 (третьою особою) було укладено договір позики, проте останній не виконав свої зобовязання і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/10526/16-ц від 02.08.2017 року з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в сумі 685 483 грн. 80 коп. та судовий збір в сумі 6 854 грн.

Проте ОСОБА_8 не виконав дане рішення і 01 грудня 2017 року воно звернуто до примусового виконання. В той же день, приватним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_8

В ході вчинення виконавчих дій, встановлено, що ОСОБА_8 з 30 грудня 1993 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_6, яка на праві приватної власності володіє будинком за адресою: вул. Гагаріна, 68, с. Благодатне, Золотоніський район, Черкаська область, реєстраційний номер майна 868740, на підставі договору купівлі-продажу №7504 від 14 листопада 2008 року.

10 січня 2018 року приватний виконавець звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси, з поданням про накладення арешту на майно та визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Ухвалою суду від 29 січня 2018 року у справі 711/10526/16, залишеною без змін за наслідком апеляційного перегляду, подання було задоволено частково, визначено частку ОСОБА_8 в розмірі ? у праві спільної часткової власності на будинок за адресою: вул. Гагаріна, буд. 68, с. Благодатне, Золотоніський район, Черкаська область.

В подальшому, з метою накладення арешту на 1/2 частину будинку за вказаною адресою, приватним нотаріусом 06.06.2018 року було отримано витяг із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, яким було встановлено, що зазначений будинок та земельні ділянки, на яких він розташований, ОСОБА_6 27.04.2018 року подарувала власному сину ОСОБА_7

Позивач вважає, що дані правочини були вчинені виключно з метою ухилення від виконання боржником ОСОБА_8 рішення суду про стягнення з нього боргу, та ухилення щодо звернення стягнення на частку майна, що знаходиться у спільній власності подружжя.

Посилаючись на ст. 234 ЦК України, позивач вважає дані правочини фіктивними та такими, що не відповідають вимогам ч.5 ст. 203 ЦК України, оскільки не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, а тому за своїм змістом суперечать вимогам закону.

У позові просив визнати недійсними договори про дарування земельних ділянок кадастрові номери :01:004:0115 та :01:004:0114, та про дарування житлового будинку по вул. Гагаріна, 68, с. Благодатне, Золотоніського району Черкаської області, укладені від 27.04.2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд виходив із того, що метою звернення ОСОБА_5 до суду з цим позовом фактично є спроба повернути своєму боржнику ОСОБА_8 право власності на житловий будинок, яке неправомірно перейшло до інших осіб, з можливістю подальшого звернення стягнення на це майно в рахунок боргу. Проте, ОСОБА_8 не був стороною оспорюваних договорів дарування. На момент вчинення оспорюваних правочинів, спірне нерухоме майно належало на праві приватної власності ОСОБА_6, оскільки ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2018 року, якою визначено частку боржника ОСОБА_8 у спільній частковій власності на житловий будинок в розмірі ? частини, оскаржена до касаційного суду та наразі не набрала законної сили.

Позивач звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними правочини, стороною яких він не був, не довів суду, що внутрішня волі дарувальника та обдаровуваного не відповідала зовнішньому прояву. При цьому, суд врахував, що ОСОБА_7 є рідним сином дарувальника ОСОБА_6 та боржника ОСОБА_8

Суд відмовив у позові також у звязку з тим, що у ОСОБА_8 не виникло права власності на спірне майно, оскільки таке право виникає лише після державної реєстрації, а на момент звернення з позовом рішення суду, яким визнано за ОСОБА_8 частку у праві спільної власності, не набрало законної сили.

Рішення оскаржено в апеляційному порядку позивачем з посиланням на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що суд невірно вважав встановленими факт проживання ОСОБА_7 в подарованому будинку після укладення оспорюваних договорів. Висновок суду про те, що ОСОБА_8 не був стороною договорів дарування та на момент вчинення правочинів не мав права власності на спірне майно, є невірним з огляду на презумпцію режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям за час шлюбу. Таке право виникло у ОСОБА_8 не на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2018 року, а одночасно з дружиною ОСОБА_6 під час набуття будинку у власність.

Суд не звернув уваги на шлюбний договір, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 20.12.2017 року, тобто одразу після відкриття виконавчого провадження, що свідчить про намагання унеможливити звернення стягнення на спільне майно, придбане подружжям.

Крім того, ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення. Тому на момент укладення спірних договорів, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2018 року було встановлено право власності ОСОБА_8 на ? частини спірного будинку.

Посилаючись на викладені доводи, апелянт просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 не погодився з доводами скарги, вказав на правильність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просив залишити його без змін а саму скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2017 року з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 стягнута заборгованість за договором позики від 15 лютого 2014 року в сумі 685 483 грн. 80 коп. та судові витрати в сумі 6 854 грн. 00 коп., а всього 692 338 грн. 63 коп. Вказане рішення набрало законної сили 25 жовтня 2017 року (а.с. 6-9).

01 грудня 2017 року приватним виконавцем ОСОБА_11 відкрито виконавче провадження ВП №55293195 з виконання виконавчого листа № 711/10526/16-ц від 09 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 стягнуту заборгованість за договором позики від 15 лютого 2014 року в сумі 685 483 грн. 80 коп. та судові витрати в сумі 6854 грн., а всього 692 338 грн. 63 коп. (а.с. 10).

Крім того, в цей же день приватним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_12 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 761 923 грн. 49 коп. (а.с. 11).

10 січня 2018 року приватний виконавець звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з поданням про накладення арешту на майно та визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси суду від 29.01.2018 року у справі 711/10526/16, яка була залишена без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року, подання приватного виконавця ОСОБА_11 було задоволено частково, визначено частку ОСОБА_8 в розмірі ? у праві спільної часткової власності на будинок за адресою: вул. Гагаріна, буд. 68, с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області (а.с. 12-14).

Згідно з договором дарування від 07 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстрованим в реєстрі за № 505, ОСОБА_6 подарувала а ОСОБА_7 прийняв у дар житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: по вул. Гагаріна, 68, с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області.

Згідно з договорами дарування від 07 квітня 2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстрованими в реєстрі за номерами відповідно 506 та 507, ОСОБА_6 подарувала а ОСОБА_7 прийняв у дар дві земельні ділянки, кадастрові номери :01:004:0115 та :01:004:0114 для будівництва та обслуговування будинку за тією ж адресою.

Отже ОСОБА_6 подарувала спірну нерухомість сину вже після судового рішення про визначення частки ОСОБА_8 у спільному майні подружжя.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України право чин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є право чин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином. Фіктивний право чин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони , вчиняючи фіктивний право чин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені право чином. Такий право чин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є : введення в оману( до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушення частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16.

Розглядаючи спір, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6, як дружина позичальника ОСОБА_8, у свій час надавала згоду на отримання її чоловіком позики, приймала участь у розгляді справи за поданням приватного виконавця про визначення частки у спільному майні подружжя. Таким чином вона була обізнана про наявність судового рішення про стягнення з її чоловіка заборгованості на користь позивача, отже могла передбачати негативні наслідки для себе і для своєї сімї у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на частку у нерухомому майні.

Більше того, сторони спірних договорів є близькими родичами і доказів того, що сам обдарований постійно чи тимчасово проживає у спірному домоволодінні немає.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що сторони договорів дарування не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними право чинами а мали на меті лише унеможливити звернення стягнення на частку боржника.

Тому позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

У звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права рішення районного суджу підлягає скасуванню з ухваленням нового.

За правилами ст. 141 ЦПК України у звязку з фактичним задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів порівну на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Судом першої інстанції винесено ухвалу про витребування оригіналів оспорюваних договорів (а.с. 109), проте така ухвала не була виконана відповідачами. Тому апеляційний суд позбавлений можливості вирахувати розмір судового збору за звернення з трьома майновими позовними вимогами, а відтак суд бере за основу мінімальну ставку судового збору, встановлену п.п. 1.1 та 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2018 року.

Таким чином, згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд у звязку з ухваленням нового рішення проводить перерозподіл судових витрат.

Отже, з кожного з відповідачів підлягає до стягнення в дохід держави судові витрати в сумі 1 585 грн. 80 коп., виходячи з розрахунку 704,8 * 3 * 150% = 3171,6 : 2 = 1 585,8 (грн.)

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, про визнання недійсними договорів дарування, задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1166 га, кадастровий номер :01:004:0115, від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_13.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:004:0114, від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_13.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку по вулиці Гагаріна 68, у селі Благодатне Золотоніського району Черкаської області від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_13.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати по 1585 грн. 80 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Судді