Єдиний унікальний номер: 225/1890/19
Номер провадження: 2/225/572/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Солодкої Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Торецьквугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимоги зазначив, що з 29 березня 1977 року він розпочав свою трудову діяльність у вугільній промисловості. До 13 лютого 2009 року працював у Державному підприємстві «Артемвугілля» (м. Горлівка Донецької області).

З 13 лютого 2009 року є пенсіонером за віком, інвалідом 3-ї групи у зв'язку із професійним захворюванням.

У вересні 2009 року був запрошений на роботу до Державного підприємства «Дзержинськвугілля» (на теперішній час назва підприємства змінена на ДП «Торецьквугілля»), де з 24 вересня 2009 року продовжив свою трудову діяльність у вугільній промисловості на посаді підземного начальника дільниці ВП «Шахта «Торецька». З 1 листопада 2012 року прийнятий на посаду заступника головного інженера по виробництву ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля». З 17 травня 2017 року прийнятий на посаду начальника дільниці з повним робочим днем на підземній роботі ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля».

За тривалий час роботи у вугільній промисловості був нагороджений нагрудними знаками «Шахтарська слава» трьох ступенів, відзначений листами подяками та має статус ветерана праці.

Позивач був звільнений з роботи наказом директора ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» від 25 лютого 2019 року за №21к «про відпустки та звільнення».

Згідно цього наказу його звільнено з роботи з посади в.о. начальника дільниці ПД-1 на підставі пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України - за систематичне невиконання, без поважної причини обов'язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно з протоколом засідання первинної профспілкової організації від 25 лютого 2019 року було вирішено - не давати згоду на звільнення ОСОБА_1 з причин відсутності підстав для цього: відсутність дисциплінарних стягнень, відсутність ознак систематичного невиконання посадових обов'язків, відсутність підстав, передбачених КЗпП України для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України

Зазначений наказ, в частині звільнення з роботи позивач вважає незаконним.

Позивач та його представник до судового засідання не прибули, наддали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не прибув надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за п.3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 21-к «Про відпустки та звільнення» від 25.02.2019 року ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» позивача ОСОБА_1, в.о. начальника дільниці ПД-1 ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля», звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, тобто за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для винесення наказу про звільнення позивача став протокол №1 засідання постійно діючої комісії з охорони праці ДП «Торецьквугілля» відповідно до якого за низький рівень стану охорони праці ВП «Шахта «Північна», що виразилося у непідготовленості окремих робітників шахти до спасіння в непридатному для дихання середовищі, враховуючи рішення ПДК з охорони праці ВП «Шахта «Північна», в.о. начальника ОСОБА_1 звільнити з підприємства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації ВП «Шахта «Північна».

Відповідно до ч. 1ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно із ч.3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (обєднання професійних спілок).

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків, передбачених ст.ст. 43, 43-1 КЗпП України, допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, що є дотриманням гарантій, установлених ст. 252 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Тлумачення частини другої статті 41 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності свідчить, що законодавцем встановлена обовязковість отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого є працівник, на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що відповідач звертався до профспілкової організації для спільного розгляду порушень предявлених позивачу за отриманням згоди на накладення таких стягнень відносно нього, який є членом даної профспілки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету від 25.02.2019 року № 68 Первинної профспілкової організації ДП «Шахта «Північна», на якому був присутнім позивач, профспілковим комітетом не надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. З листа від 18.03.2019, наданого представником відповідача ДП «Шахта «Північна» ВП «Торецьквугілля» вбачається, що за останній календарний рік до ОСОБА_1 письмових зауважень застосовано не було, доказів, що підтверджують систематичне невиконання ОСОБА_1 посадових обовязків не має, на протязі календарного року, що передував звільненню ОСОБА_1 не було застосовано жодних дисциплінарних стягнень.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ № 21-к від 25.02.2019 року про його звільнення є незаконним.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 і порушення відповідачем його трудових прав.

Виходячи з вищевикладеного, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, слід поновити його на роботі на посаді в.о. начальника дільниці ПД-1 ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля».

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Суд здійснює розрахунок на підставі тих доказів, що надані сторонами та маються в матеріалах справи.

Згідно довідки, наданої ОСОБА_1 ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля», загальна сума доходу, нарахованого ОСОБА_1 за два місяці, передуючи звільненню, становить 20448,78 грн., середньоденний заробіток становить 538,13 грн.

На підставі ч.2 ст. 235 КЗпП та у звязку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2019 року.

Отже, в силу вищевказаних вимог закону, слід стягнути з ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення за період з 25.02.2019 року по 17.04.2019 року в розмірі 19910,81, виходячи з: 37 (дні вимушеного прогулу) х 538,13 грн. (середньоденна заробітна плата).

Судом встановлено, що оспорюваний наказ виданий відповідною посадовою особою і в межах його компетенції, тобто жодних підстав для скасування наказу немає, а оскільки, позивач звільнений з роботи з порушенням норм трудового законодавства, тобто незаконно, то цей наказ, щодо звільнення позивача, може бути визнаний лише незаконним.

Відповідно до п.2,4 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Визнати незаконним наказ директора ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» від 25.02.2019 за №21к «про відпустки та звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади в.о. начальника дільниці ПД-1 ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання без поважної причини обовязків, покладених правилами внутрішнього розпорядку.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді в.о. начальника дільниці ПД-1 ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля».

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19910 (девятнадцять тисяч девятсот десять ) грн. 81 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в.о. начальника дільниці ПД-1 ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» та стягнення заробітної плати за один місяць.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.04.2019

Суддя М.М. Скиба