КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Маринченко М.М.
Єдиний унікальний номер справи № 756/640/15-ц
Апеляційне провадження № 06.08/824/28/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Зубленко Ю.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корсак Анжела Юріївна про визнання недійсним договору довічного утримання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9 про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 17 грудня 2014 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7, за умовами якого ОСОБА_10 передала у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_7 зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_10 утриманням та доглядом довічно.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 17 грудня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 17 грудня 2014 року.

У лютому 2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернулася до апеляційного суду з заявою про встановлення порядку виконання судового рішення шляхом скасування запису про власника майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Заяву обґрунтовує тим, що на підставі ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання. Тобто, виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 18088147 від 17 грудня 2014 року відомості про власника ОСОБА_7, об'єкт права власності - квартира АДРЕСА_2.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2018 року зупинено розгляд заяви ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку виконання судового рішення до завершення розгляду касаційної скарги ОСОБА_7 по даній справі.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року відновлено провадження за заявою ОСОБА_2 та призначено її до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи заявника, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про встановлення порядку виконання судового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Як видно із матеріалів справи, у своєму позові ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 17 грудня 2014 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7, посвідчений ПНКМНО Корсак А.Ю. Будь-яких інших вимог позивач не заявляла.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року позов задоволено, визнано недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 17 грудня 2014 року. Вказана постанова набрала законної сили.

Резолютивна частина вказаного судового рішення викладена чітко, зрозуміло, та містить вирішення всіх заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У ч.3 ст.33 закону «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст.16 ЦК. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений

У своїй заяві ОСОБА_2 просить встановити порядок виконання рішення шляхом виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 18088147 від 17 грудня 2014 року відомостей.

За правилами ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами

Однак, виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не є способом виконання судового рішення про визнання недійсним договору. Така вимога є самостійним способом захисту прав особи.

А відтак, заява ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про встановлення порядку виконання судового рішення не підлягає задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутись до суду із відповідним позовом.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 267 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 26 квітня 2019 року.

Головуючий М.В. Мережко

Судді С.М. Верланов

С.І.Савченко