ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/2522/17

Номер провадження 22-ц/816/1815/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зацепіна Віктора Сергійовича,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Шарикіна Юрія Вікторовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2018 року в складі судді Кривцової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 25 вересня 2018 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним,

в с т а н о в и в :

19 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 8748 доларів США, еквівалентних 292595,53 грн по курсу Національного банку України, вимоги якого обґрунтовані тим, що 15 травня 2013 року відповідач взяла у нього в позику вказану суму та зобов'язалась повернути до 01 червня 2014 року, про що склала розписку. Оскільки кошти відповідач не повернула, тому заявник просив позов задовольнити.

23 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 15 травня 2013 року на суму 8748 доларів США удаваним, а також визнання обставин того, що ціна договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 становить 298696 грн, ціна договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0340 га становить 101688 грн, а ціна договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0331 га становить 99616 грн. Свої вимоги заявниця обґрунтувала тим, що договір позики з ОСОБА_1 не укладала, а розписку про отримання 8748 доларів США вона склала та підписала на вимогу ОСОБА_1 для приховування реальної вартості будинку і двох земельних ділянок, які відповідач придбав у її доньки ОСОБА_5 Також зазначає, що дійсно отримувала кошти від відповідача за зустрічним позовом, однак не 15 травня 2013 року, коли вона перебувала на відпочинку в санаторії в Криму, а 30 серпня 2013 року, тобто в день укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився і, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, просить скасувати в частині незадоволених вимог первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконала взятий за розпискою від 15 травня 2013 року обов'язок повернути йому до 01 червня 2014 року позику у сумі 8748 доларів США. Взяті судом до уваги Додатки до розписки від 30 серпня 2013 року та від 03 вересня 2013 року ні позивачем, ні відповідачем не підписані та, крім того, оригінали цих документів суду не пред'являлись, а відтак ці докази не є належними. Крім того зазначає, що відповідач до 01 червня 2014 року не виконала обумовлених розпискою ремонтних робіт у будинку, який придбав позивач, тобто не використала кошти на вказані у договорі позики цілі.

В частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог судове рішення не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Шарикін Ю.В. заперечив проти її задоволення, оскільки вважає, що зазначений договір позики необхідно розглядати беручи до уваги і Додатки до розписки від 30 серпня 2013 та від 3 вересня 2013 року, в яких передбачені умови повернення даних кошті. Таким чином, оскільки договори купівлі-продажу від 30 серпня 2013 року станом на день ухвалення рішення не розірвані, а тому умова повернення 8748 доларів США не настала, а позов ОСОБА_1 є передчасним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката Зацепіна В.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Шарикіна Ю.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 15 травня 2013 року ОСОБА_3 склала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_1 кошти у сумі 8748 доларів США зі строком повернення до 01 червня 2014 року, які призначені для проведення газових та штукатурних робіт у будинку АДРЕСА_1. Розписку посвідчено свідком ОСОБА_6 (а.с. 5).

30 серпня 2013 року між ОСОБА_5, від імені якої діяла її мати ОСОБА_3, та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, за ціною 275368 грн, що еквівалентно 34421 доларів США (а.с. 60-63).

Того ж дня, тобто 30 серпня 2013 року між ОСОБА_5, від імені якої діяла її мати ОСОБА_3, та ОСОБА_1 були укладені договори купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, за ціною 78360 грн, що еквівалентно 9795 доларів США, та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 за ціною 72000 грн., що еквівалентно 9000 доларів США (а.с. 64-71).

30 серпня 2013 року свідком ОСОБА_6 посвідчено Додаток до розписки від 15 травня 2013 року, в якому вказано, що договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 укладено з розстрочкою платежу до 01 червня 2014 року в сумі 47500 доларів США. Також зазначено, що 8748 доларів США за розпискою від 15 травня 2013 року у разі повного розрахунку за будинок не буде повернуто ОСОБА_1, а у разі розірвання договору купівлі-продажу будинку від 30 серпня 2013 року ці кошти будуть йому повернуті. Крім того вказано, що повна заборгованість становить 47500 доларів США (а.с. 72).

Як встановлено судом першої інстанції, в матеріалах перевірки Сумського ВП ГУНП в Сумській області міститься копія Додатку до вказаної розписки від 15 травня 2013 року такого ж самого змісту, проте яка посвідчена 03 вересня 2013 року.

Для огляду суду першої інстанції та апеляційному суду було надано оригінал Додатку до розписки, посвідченого свідком ОСОБА_6 03 вересня 2013 року.

Згідно з довідками від 13 серпня 2018 року ОСОБА_7 знаходилась на оздоровленні на території м. Севастополь в СК «Новий Фіолент» в період з 06 травня 2013 року по 02 липня 2013 року та в період з 18 липня 2018 року по 13 серпня 2018 року (а.с. 143-144).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2017 року, частково скасованим постановою Апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2018 року визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0340 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, а також на земельну ділянку, загальною площею 0,0331 га, кадастровий номер - НОМЕР_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_5 виконати зобов'язання за договорами купівлі-продажу земельних ділянок з розстрочкою платежу № НОМЕР_5 і № НОМЕР_6, житлового будинку з розстрочкою платежу № НОМЕР_7, зобов'язання одержати грошову суму у розмірі 137000 грн, а також про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,034 га, кадастровий номер НОМЕР_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

З роздруківки аудіозапису судового засідання від 21 вересня 2017 року у вказаній цивільній справі вбачається, що допитана в якості свідка дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтвердила обставини розрахунку за придбаний будинок в розстрочку, а саме: при укладенні договору було сплачено 50000 грн авансу, а також 28000 грн податків, а в подальшому передано ще 234000 грн. Крім того, свідок пояснила, що після укладення договору купівлі-продажу вони (ОСОБА_1 і ОСОБА_8.) давали в борг ОСОБА_7 гроші в сумі близько 8000 доларів США на облаштування газу, електрики і води у придбаному будинку (а.с. 86-91).

Відповідач ОСОБА_3 визнала, що кошти, отримані від ОСОБА_1, призначались для проведення газових та штукатурних робіт в будинку АДРЕСА_1 з метою підвищити вартість цього будинку у порівнянні з його оціночною вартістю, визначеною ще 15 квітня 2013 року, тобто воля сторін договору розписки від 15 травня 2013 року була спрямована на узгодження реальної (підвищеної) вартості будинку, яка була вказана у договорі купівлі-продажу.

Вирішуючи спір в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно склались правовідносини позики на підставі складеної відповідачем 15 травня 2013 року розписки, умови якої були уточнені Додатком до розписки, зокрема, щодо повернення 8748 доларів США позикодавцю у випадку розірвання договору купівлі-продажу від 30 серпня 2013 року. На думку суду, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку не було розірвано, тому умови договору позики залишаються діяти, а відтак відсутні підстави для стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Проте, з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем 15 травня 2013 року дійсно був укладений договір позики, за умовами якого позичальниця ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 8748 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01 червня 2014 року.

Обставини отримання від позивача спірної суми коштів відповідачем визнані, як і не заперечується те, що за рахунок взятих у борг коштів будівельні роботи з газифікації та електрифікації будинку не були виконані.

Колегія суддів не бере до уваги посвідчені свідком ОСОБА_6 30 серпня 2013 року і 03 вересня 2013 року Додатки до розписки від 15 травня 2013 року, оскільки у вказаних документах відсутні підписи сторін договору позики - ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми позики є помилковими.

Виходячи з вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Оригінал розписки відповідач ОСОБА_3 апеляційному суду не пред'явила, що свідчить про невиконання взятих нею зобов'язань за договором позики.

Доказів повного чи часткового повернення боргу відповідач апеляційному суду також не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею були виконані зобов'язання з повернення суми позики.

З вимогами про визнання недійсним договору позики відповідач також не зверталась.

За вказаних вище обставин, відповідач ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов'язання з повернення ОСОБА_1 8748 доларів США, які на день звернення позивача до суду 19 травня 2017 року за офіційним курсом Національного банку України були еквівалентні 230889,83 грн, а не 292595,53 грн, як вказав позивач.

Таким чином, оскаржуване рішення з підстав порушення судом першої інстанції п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені частково (на 79%), тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в суді першої інстанції у сумі 2311,50 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3467,26 грн слід компенсувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зацепіна Віктора Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 8748 доларів США, еквівалентних 230889,83 грн за офіційним курсом Національного банку України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2311 грн 50 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3467 грн 26 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 26 квітня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик