ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 396/1887/18

провадження № 22-ц/4809/795/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 - адвокат Яшан Ю.Б.

Чернобай О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , адвоката Яшан Юлії Борисівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2019 року, суддя Гарбуз О.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_3 .

Після смерті дружини звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в подальшому йому було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий банківський вклад в сумі - 7003,70 грн. Крім грошового вкладу, на момент відкриття спадщини, ОСОБА_3 належала 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

З метою реалізації свого спадкового права ОСОБА_2 звернувся до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Листом від 23 липня 2018 року, завідуюча Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори повідомила, що після смерті ОСОБА_4 , на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно яке належало за життя ОСОБА_3 , на підставі заведеної 26 січня 2011 року спадкової справи № 28/2011.

Позивач зазначив, що згідно довідки виданої 10 лютого 2011 року Новоукраїнською міською радою, що міститься в спадковій справі, ОСОБА_3 на день своєї смерті проживала та була зареєстрована разом із співмешканцем ОСОБА_2 .

Позивач зазначив, що недостовірність інформації в зазначеній довідці, а саме , що ОСОБА_2 та померла ОСОБА_3 проживали як співмешканці, й стала підставою для оформлення спадкових прав на ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, в зв`язку з чим 30 квітня 2013 року із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори Новоукраїнського району звернулася ОСОБА_1 .

Просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г. 17.03.2011 року в спадковій справі № 28/2011, зареєстровано в реєстрі за № 534 на ім`я ОСОБА_5 про спадкування ним Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи позивач збільшив позові вимоги та просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2019 року позов задоволено частково.

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначено, що суд не прийняв до уваги той факт, що позивач відмовився від прийняття спадщини на Ѕ частки спільного сумісного майна подружжя. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог встановивши, що позивач є особою, який фактично прийняв спадщину. Суд невірно визначив початок перебігу строку позовної давності і дійшов помилкового висновку про відмову у застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.03.2019 року відкрито провадження у справі.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому заперечується проти задоволення апеляційних скарг. Зазначається, що спадкова справа, що була заведена за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не містить в собі окремого правочину щодо відмови від прийняття спадщини, натомість містить в собі докази перебування в шлюбі спадкодавця та спадкоємця на час відкриття спадщини, а також докази проживання спадкодавця та спадкоємця разом на час відкриття спадщини.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.04.2019 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_3 , вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.10).

Суд першої інстанції встановив , що 10 листопада 1998 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб Новоукраїнським р/в ЗАГС Кіровоградської області, актовий запис № 123. , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_3 » (а.с. 18 ).

Померла ОСОБА_3 до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 разом із чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою від 24.04.2018 року виданою Новоукраїнською міською радою Кіровоградської області ОСОБА_2 (а.с. 11).

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з копії спадкової справи № 28/2011, до Новоукраїнської державної нотаріальної контори, звернувся з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті племінника - ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і який був спадкоємцем після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

18.03.2011 року ОСОБА_5 звернувся до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва.

17 березня 2011 року державним нотаріусом Шевченко Н.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дядько - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина на яке видане свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 ( справа № 396/1797/18, а.с. 40-58).

Суд першої інстанції зазначив , що з наданої відповіді завідуючої Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори від 23.07.2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року заведено спадкову справу № 28/2011 від 26 січня 2011 року та 17 березня 2011 року за р. № 534 та видано ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину за законом на майно належне ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як в довідці Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 10 лютого 2011 року № 1442 вказано, що на момент смерті, ОСОБА_3 зареєстрована з співмешканцем ОСОБА_8 (а.с. 21)

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з копії спадкової справи № 324/2012, після смерті ОСОБА_3 до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори, звернувся з заявою про видачу свідоцтва ОСОБА_2 .

05.10.2012 року державним нотаріусом ОСОБА_9 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з: грошових вкладів, а саме компенсаційний рахунок № НОМЕР_3 із залишком вкладу 7003,70 грн ( справа № 396/1797/18, а.с. 59-70).

Суд першої інстанції встановив , що згідно постанови № 3 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.02.2019 року, державний нотаріус Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори, Шевченко Н.Г. відмовила ОСОБА_8 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року заведено спадкову справу № 28/2011 від 26 січня 2011 року та на підставі заяви ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на майно власником якого була ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з копії спадкової справи № 164/2013, після смерті ОСОБА_5 до Новоукраїнської державної нотаріальної контори, звернулась з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції встановив , що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області.

З заявами про відмову від прийняття спадщини до Новоукраїнської нотаріальної контори звернулися дружина померлого ОСОБА_10 та син померлого ОСОБА_11 .

Свідоцтво про право на спадщину не видане.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що спадковим майном є 1/2 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 .

При видачі, ОСОБА_5 , свідоцтва про право на спадщину за законом, не було враховано спадкове право ОСОБА_2 , як чоловіка померлої ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку.

Державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г. при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5 не було враховано, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 а не була його співмешканкою , як зазначено в заяві, проживало подружжя спільно за однією адресою , що свідчить про фактичне прийняття спадщини після смерті дружини позивачем . Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Позовна вимога про визнання за ОСОБА_2 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1/4, так як на час смерті ОСОБА_3 із спадкодавцем проживав і син спадкодавця та який фактично прийняв спадщину, а тому частки є рівними.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги при ухваленні рішення доводи представника відповідача щодо спливу трирічного строку позовної давності, оскільки при розгляді справи позивач повідомив, що про порушення свого права він дізнався з листа Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори від 23 липня 2018 року, інших доказів на підтвердження того, що позивачу стало відомо раніше про наявність оспорюваного свідоцтва суду сторонами не було надано, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано трирічний строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

До початку розгляду справи по сутті представником відповідача заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи копії спадкових справ які були оглянуті в суді першої інстанції однак не залучені до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції задовольнив заявлене клопотання і долучив до матеріалів справи копії спадкових справ 28/2011, 324/2012, 164/2013 .

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абзаці третьому пункту двадцять сьомому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Положеннями статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що текст апеляційних скарг є тотожним, відрізняється тільки тим, що перша апеляційна скарга підписана , відповідачем по справі, а друга представником відповідача по справі.

Доводи викладені в апеляційних скаргах , що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог встановивши, що позивач фактично прийняв спадщину не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_3 , вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.10).

Згідно довідки від 24.04.2018 року виданої Новоукраїнською міською радою Кіровоградської області ОСОБА_2 1955 року народження, місце проживання якого зареєстровано АДРЕСА_2 про те, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 разом із чоловіком ОСОБА_2 (а.с. 11).

В матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Зазначений доказ ніким не спростований.

Встановлені обставини свідчать, що позивач відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину в повному обсязі.

Державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області 05.10.2012 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом . Спадщина , на яку у вказаній частці видане свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними процентами , що знаходяться у Новоукраїнському ТВБВ «10010/098(№3017)ВАТ «Державний Ощадний банк України» по рахунках: компенсаційний рахунок № НОМЕР_3 із залишком вкладу 7003,70 грн.

Встановлені обставини ніким не оспорювались та не спростовані.

Доводи викладені в апеляційних скаргах , що позивач прийняв спадщину тільки в частині грошового вкладу, а в іншій частині не претендував не знайшли свого підтвердження.

Діючим законодавством не передбачено часткове прийняття спадщини.

Позивач відповідно до статті 1273 ЦК України від спадщини не відмовлявся.

З заяви позивач про видачу свідоцтва від 05.10.2012 року позивач зазначав , що на видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку спільного сумісного майна подружжя не претендує.

З матеріалів справи вбачається, що у власності позивача і померлої дружини, спільного сумісного нерухомого майна не перебувало. Нерухомість яка є предметом спадщині належала померлій на правах особистої приватної власності , оскільки була отримана нею у власність відповідно до договору дарування.

Не знайшли свого підтвердження доводи викладені в апеляційних скаргах , що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Посилання , що позивач знав про його порушене право ще в 2011-2012 роках не підтверджується належними та допустимими доказами.

Позивач зазначив, що 2012 році йому говорили , що він не має право на частину будинку, однак ніяких документів на підтвердження зазначених обставин він не бачив.

Про своє порушене право він дізнався тільки в липні 2018 році з листа завідуючого Новоукраїнського районної державної нотаріального контори в якому зазначалось. , що після смерті ОСОБА_4 , на ім`я ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на майно належне за життя ОСОБА_3 , на підставі заведеної 26.01.2011 року спадкової справи 328/2011 .

Встановлені обставини свідчать, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , державним нотаріусом не було належним чином перевірено коло спадкоємців, та осіб які проживали з померлою на день її смерті та їх правовий статус відповідно до діючого законодавства.

Встановлені обставини призвели до видачі свідоцтв про право на спадщину відносно спадкового майна з порушенням діючого законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , адвоката Яшан Юлії Борисівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2019 року - залишити без змін.

Текст постанови складено 27.05. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: