ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/672/18 Номер провадження 22-ц/814/1315/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник відповідача ОСОБА_2

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року, ухвалене суддею Косик С.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що він є співвласником житлового будинку по вул. Кобзаря, 15а, в с. Селещина Машівського району Полтавської області. Відповідач ОСОБА_6 його колишня дружина, а відповідач ОСОБА_7 - її син від першого шлюбу, які зареєстровані у його будинку, однак фактично понад рік не проживають у ньому. Їхня реєстрація у вказаному будинку перешкоджає йому у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. У звязку з вищевикладеним, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 15 а по вул. Кобзаря в с. Селещина Машівського району Полтавської області.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житлом, а саме, будинком № 15а по вул. Кобзаря в с. Селещина Машівського району Полтавської області.

Визнано ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житлом, а саме, будинком № 15а по вул. Кобзаря в с. Селешина Машівського району Полтавської області.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі понад рік без поважних причин не проживають в належному на праві приватної власності позивачу житловому будинку, де вони зареєстровані, доводів позивача відповідачі не спростували, питання про визнання дітей такими, що втратили право користування, позивач не ставить, тобто їхні права на житло не порушуються, тому суд прийшов до висновку про задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції змінити, відмовити ОСОБА_5 у позові про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування будинком № 15а по вул. Кобзаря в с. Селещина Машівського р-ну Полтавської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було встановлено, з якого часу та з яких причин ОСОБА_6 не проживає у спірному будинку, причини, з яких ОСОБА_6 не проживає у спірному будинку, є поважними, оскаржуваним рішенням суд першої інстанції порушив конституційне право на житло матір трьох неповнолітніх дітей, оскільки вона не може бути позбавлена на житло, яке вона набула у законний порядок і на яке мають право її дочки, суд першої інстанції не дав правової оцінки обставинам, викладеним представником відповідача ОСОБА_6 у відзиві на позов, суд розглянув справу на підставі лише одного сумнівного доказу акту обстеження житлово-побутових умов, без допиту свідків, не отримав відповідь від позивача на відзив на позов, не перевірив доводи відповідача, закінчив справу без відповідача ОСОБА_6 та її представника, відповідач ОСОБА_6 не подавала заяву слухати справу у її відсутність.

Отже, предметом апеляційного перегляду є законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, пред»явленого до ОСОБА_6, в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги її представника.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування належить на праві приватної спільної часткової власності Ѕ частина житлового будинку 15а по вул. Кобзаря в с. Селещина Машівського району Полтавської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.06.2004 р. за № 3947237 (а.с. 13).

З довідки в.о. старости Селещинського старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області № 386 від 18.06.2018 року вбачається, що позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та має такий склад сімї: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 14).

З акту від 19 червня 2018 року, складеного комісією у складі депутата селищної ради ОСОБА_13, сусідів ОСОБА_14, ОСОБА_15 у присутності ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрована і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_10, разом з нею в будинку зареєстровані ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, які з березня 2017 року за даною адресою фактично не проживають. Зі слів власника будинку проживають за кордоном (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі понад рік без поважних причин не проживають в належному на праві приватної власності позивачу житловому будинку, де вони зареєстровані та доводів позивача не спростували, суд першої інстанції задовольнив позов та визнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житлом а саме, будинком № 15а по вул. Кобзаря в с. Селещина Машівського району Полтавської області.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

За ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

По справі вбачається, що доказів, які б свідчили, що відповідач ОСОБА_6 без поважних причин не проживає у будинку, розташованому по вказаній адресі, понад строк, встановлений ст. 405 ЦК України, а також, що втратила інтерес до цього житла, позивачем не надано. Як не надано й доказів того, у чому полягає порушення права власності позивача ОСОБА_5

З змістом ст. 405 ч. 2 ЦК України сторона, яка вимагає про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, повинна довести про відсутність такої особи за місцем реєстрації протягом року без поважних причин, тобто тягар доказування покладено саме на позивача.

По справі вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 08.08.2008 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.05.2018 р. за рішенням суду, тобто відповідач ОСОБА_6 вселилася до будинку, що належить позивачу, як дружина у період шлюбу зі згоди позивача, була зареєстрована у ньому та набула статусу члена сім'ї власника.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_13, що підтверджується довідкою Машівської селищної ради про склад сім»ї за № 386 від 17.06.2018 р. (а.с. 14).

Ухвалою суду першої інстанції від 15.08.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.09.2018 р. (а.с. 21).

Ухвалою суду першої інстанції від 17.09.2018 р. закінчено підготовче провадження, призначена цивільна справа до судового розгляду на 22.10.2018 р. (а.с. 36).

26.10.2018 р., 06.11.2018 р. на адресу суду надійшли заяви представника відповідача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про направлення на її адресу копії позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування жилими приміщенням, додано ордер адвоката на підтвердження укладення угоди про надання правової допомоги (а.с. 59,60, 68,69).

Ухвалою суду першої інстанції від 05.11.2018 р. оголошено перерву у судовому засіданні з підстав подання представником відповідача заяв про відкладення розгляду справи, з проханням направити копію позову з додатками для підготовки до розгляду справи (а.с. 73).

27.12.2018 р. до суду від представника відповідача адвоката ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що відповідач не визнає позов, зазначає, що з 08.08.2008 р. ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з позивачем, від якого мають троє малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, за вказаною адресою вона зареєстрована з трьома дітьми, іншого постійного житла вони не мають, у липні 2017 р. позивач, дізнавшись про тяжку хворобу дружини, кинув її з дітьми, у грудні того ж року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, у позові не ставиться питання про визнання дітей такими, що втратили право користування житлом, вона не може позбутися житла, яке набула у законному порядку, і на яке мають право її дочки, причини її відсутності пов»язані з тим, що вона немає матеріальної можливості разом з дочками повернутися додому з той далечини, куди завіз їх батько, отже ним порушені як її права, так і права неповнолітніх дітей (а.с. 104-105).

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не перевірив обставини, викладені представником відповідача ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу, справу розглянув без участі сторін та їх представників, матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідача ОСОБА_6 та її представника про час та місце розгляду справи, відсутні заяви відповідача ОСОБА_6. та її представника про розгляд справи у їх відсутність.

Вбачається, що в основу судового рішення, суд поклав акт обстеження житлово-побутових умов від 19.06.2018 р. складений на імя громадянки ОСОБА_16 комісією селищного депутата та сусідів, з якого вбачається, що проведено обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_8, яка зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_14, разом з нею у будинку зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які з березня 2017 р. за даною адресою фактично не проживають, зі слів власника будинку проживають за кордоном (а.с. 12). Більше доказів на підтвердження підстав позову позивачем суду не надано, вказаний акт судом не був перевірений у судовому засіданні, не були допитані судом особи, які його склали та підписали, судом не було з»ясовано з яких саме причин відсутня відповідач ОСОБА_6 у спірному домоволодінні, чи причини її відсутності поважними.

Проте, вбачається, що акт складено на ім»я ОСОБА_8, яка не є позивачем у справі, невідомо ким доводиться вона позивачу, тому цей акт є неналежним доказом по справі. Крім цього, довідка Машівської селищної ради про склад сім»ї за № 386 від 17.06.2018 р. (а.с. 14) також складена та видана на їм»я цієї особи, яка не є позивачем у справі, тому також є неналежним доказом.

Крім цього, позивачем ОСОБА_5 взагалі по справі не надано доказів на підтвердження факту реєстрації відповідача ОСОБА_6 у спірному будинку, вказана довідка Машівської селищної ради про склад сім»ї за № 386 від 17.06.2018 р. містить інформацію про склад сім»ї ОСОБА_8, а не інформацію про реєстрацію осіб у спірному будинку із зазначенням дати проведення такої реєстрації. Суд, отримавши позов, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України на свій запит отримав інформацію про зареєстроване місце перебування відповідачів, проте, позивач безпосередньо таких доказів суду не надав.

Посилаючись у позові на ту обставину, що відповідач ОСОБА_6 понад 2 роки перебуває за межами України, та при складанні акту зазначаючи, що зі слів власника будинку відповідач проживає за кордоном, позивач не вказав де саме проживає відповідач за кордоном та не надав суду підтвердження цьому.

Крім цього, позивач по справі не надав суду докази того, що відповідач ОСОБА_6 відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік.

В апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2 пояснив, що позивач та відповідач ОСОБА_6 разом з неповнолітніми дітьми виїхали до країни Вєтман, позивач залишив дружину та дітей у вказаній країні, по приїзду в Україну у травні 2018 року позивач розірвав шлюб з ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_6 з трьома малолітніми дітьми на даний час перебуває у вказаній країні, надати докази апеляційному суду про хворобу відповідача ОСОБА_6 та її перебування у Вєтмані представник відповідача адвокат ОСОБА_2 не може, проте, на факт перебування вказаного відповідача за кордоном вказує і сам позивач.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю з власником житла або законом.

У разі припинення сімейних відносин із власником будинку, колишні члени його сім'ї не втрачають право користування займаним ними жилим приміщенням і та обставина, що позивач є власником, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для задоволення позову.

Аналізуючи надані докази по справі, апеляційний суд у вкладі колегії суддів приходить до висновку, матеріалами справи не встановлено обставин відсутності відповідача без поважних причин понад один рік в спірному будинку, а тому немає підстав для застосування положень 405 ЦК України, якою також керувався позивач при зверненні до суду, поряд з нормами права, що регулюють його права як власника.

Враховуючи вищевикладене, переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які він посилалася, не є достатніми для висновку про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України право користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

По справі вбачається, що при подачі апеляційної скарги сплачено 1 057,20 грн. судового збору, у разі відмови у позові, цей збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року в частині визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житлом та в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 057, 20 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

СУДДІ: А. І. ОСОБА_17 ОСОБА_18 Триголов