Справа №: 398/1251/18
провадження №: 2/398/123/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" квітня 2019 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Коліуш Г.В., з участю секретарів судового засідання Замкової Ю.С., Мосулега А.О., Величко Т.Г., Михно О.Л., розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, збитків та моральної шкоди,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

18.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним звільнення з посади машиніста котельні ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» за п. 2 ст. 36 КЗпП України, поновлення його на посаді машиніста котельні ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» з 12 грудня 2017 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку 145 грн. 45 коп. на день.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 жовтня 2017 року він поступив на роботу та відпрацював повний робочий день на посаді машиніста котельні товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш». Письмовий трудовий договір між ним та роботодавцем не оформлювався, трудова книжка у нього не вимагалась. 12 грудня 2017 року охорона підприємства відмовилась допустити його на робоче місце, мотивуючи це вказівкою адміністрації та в подальшому до роботи він не допускався, заробітна плата йому не виплачувалась. З даного приводу він звернувся до Управління Держпраці у Кіровоградській області. Згідно листа №Д/1355-Д/1355/1-04/01/02-02 від 17.01.2018р. йому повідомили, що згідно інформації наданої ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» він працює на підприємстві з 01.11.2017р. на посаді машиніста котельні за строковим трудовим договором (по 28.02.2018р.), його трудова книжка зберігається на підприємстві. За період роботи (з 01.11.2017р. по 11.12.2017р.) заробітна плата виплачена в повному обсязі, а з 12.12.2017р. він нібито не зявляється на роботу без пояснення причин. Крім того, 28.12.2017 року та 24.01.2018 року відповідачем на його адресу направлено два повідомлення №62 та №06 щодо необхідності терміново зявитись до відділу кадрів для вирішення питання подальшої роботи на підприємстві або звільнення. 28 лютого 2018 року ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» направило йому повідомлення №15 про його звільнення з підприємства за п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії трудового договору та запропонувало терміново зявитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Вказане повідомлення отримано ним засобами поштового звязку 16 березня 2018 року. Заробітна плата йому не виплачується з 11 грудня 2017 року. Вважає дії відповідача щодо його звільнення протиправними, у звязку з чим підлягає поновленню на посаді зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також зазначає, що про укладання з ним строкового трудового договору його ніхто не інформував, його згоди на укладення договору не отримували, жодних підстав для укладення строкового трудового договору не було, а при прийомі на роботу він був переконаний, що укладає безстроковий трудовий договір. За викладених обставин трудовий договір не міг бути розірваний на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку його дії, а його звільнення є протиправним. Викладені обставини, на його погляд, дають підстави для його поновлення на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як вбачається з наявних у нього індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, за час роботи у ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» йому нараховувалась мінімальна заробітна плата у розмірі 3200грн. на місяць. Враховуючи кількість робочих днів у листопаді 2017 року (22) його середній заробіток на підприємстві відповідача становив: 3200:22=145грн. 45коп.. Таким чином, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 145грн. 45коп. на день, що станом на час звернення до суду становить 145,45грн.*84 дні = 12217грн. 80коп. Отже, зважаючи на те, що повідомлення про звільнення з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України було отримане ним 16.03.2018р., він вправі звернутись до суду у строк до 16.04.2018р.

17.05.2018 року представником відповідача був поданий відзив на позов про заперечення проти задоволення позову, який обґрунтований тим, що з позивачем був укладений строковий трудовий договір на період опалювального сезону, про що був виданий наказ, який позивач відмовився підписувати, позивач не міг не розуміти, що робота кочегара є сезонною, з ним був проведений інструктаж, ознайомлений з правилами трудового розпорядку, фактично позивач відпрацював 22 робочих дні з 01.11.2017 року по 08.12.2017 року. За який йому було виплачено заробітну плату в повному обсязі. Позивач без будь-яких перешкод проходив на територію заводу, надавати пояснення про причини відсутності на робочому місці відмовлявся, пояснював про наявність сімейних обставин та перебування на лікарняному, відповідач сумлінно очікував подання підтверджуючих документів для вирішення питання та намагався уникнути звільнення позивача за прогул. На думку відповідача, враховуючи всі обставини справ, позивач підлягає звільненню за прогул за п.4 ст.40 КЗпП України та просить суд змінити формулювання причини звільнення.

24.05.2018 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог про стягнення з ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» також на його користь 20 000 грн в якості матеріального відшкодування заподіяної йому моральної шкоди та 4300 грн. збитків (витрат на правовову допомогу та витрат на нотаріальне посвідчення доручення). Заява аргументована тим, що у звязку з протиправним звільненням з роботи він вимушений нести додаткові витрати для відновлення свого порушеного права. Зокрема, з метою захисту своїх прав та законних інтересів він вимушений був звернутись до спеціаліста в галузі права, який за його замовленням зобовязався підготувати необхідні процесуальні документи та представляти його інтереси в суді. За представництво та захист його прав ним згідно квитанції до прибуткового касового ордера №02-18 від 05.04.2018 року сплачено грошові кошти у сумі 4000 грн. Крім того, з метою надання представникові повноважень на ведення справ від його імені в суді ним понесені витрати на складання та нотаріальне посвідчення довіреності у сумі 300 грн., що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_7 вих.. №84 від 21 травня 2018 року. З огляду на викладене понесені ним витрати на відновлення свого порушеного права у загальній сумі 4300грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на підставі ч. 1 ст. 22 ЦК України. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Незаконними діями відповідача йому завдано також моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав та продовжує зазнавати у звязку з порушенням його конституційного права на працю. Звільнивши його з роботи, відповідач позбавив його законного заробітку, який використовувався ним як джерело до існування, натомість змусивши його нести додаткові витрати для організації власного життя, повязані з отриманням правової допомоги, зверненням до суду тощо. З метою забезпечення себе та своєї сімї він вимушений вишукувати додаткові засоби, братися до роботи, протипоказаної йому за віком та станом здоровя, позичати кошти у близьких та знайомих тощо. Усі зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього докладання зусиль для організації свого життя, що спричиняє йому моральні страждання. Завдану відповідачем моральну шкоду він оцінює у 20000грн., вважаючи такий розмір відшкодування моральної шкоди таким, що повністю відповідає глибині його душевних страждань.

06.06.2018 року представником відповідача поданий відзив на заяву про збільшення позовних вимог про заперечення проти задоволення вимог заяви, який обґрунтований тим, що витрати на оформлення довіреності та складання позовної заяви та представництво в суді не є збитками в розумінні норм цивільного законодавства, на не є витратами , повязаними з розглядом справи, оскільки представник позивача не є адвокатом. Також позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди та пропустив строк звернення до суду з позовом та з вимогою про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 січня 2019 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу прийнято до розгляду.

07.02.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» до суду подано заяву про відшкодування судових витрат про покладення на позивача ОСОБА_1 витрати відповідача ТОВ ЗПТУ «Віра-Сервіс Інтермаш» повязані з явкою до суду представників відповідача в загальній сумі 1666,52грн., оскільки постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у звязку з явкою до суду компенсуються витрати в розмірі, що обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час, виходячи із трикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За період з 24.05.2018р. 04.01.2019р. представники відповідача провели в судових засіданнях по даній справі: ОСОБА_3 6,25 годин, ОСОБА_4 6,25 годин, ОСОБА_6 5,75 годин, ОСОБА_5 6 годин. Виходячи із приписів ст. 138 ЦПК та Постанови КМУ №590 від 27.04.2006р. розмір компенсації для представників відповідача становить разом 1548,92грн.. Крім того, представник відповідача ОСОБА_6 на судове засідання приїздила з м. Києва, що підтверджується долученими квитками на потяг. У звязку з цим, представник відповідача ОСОБА_6 була відірвана від звичайних занять в період між прибуттям та відправленням потягу по м. Олександрії (з 11 до 19 години в день судового засідання 8 годин). Крім того, ОСОБА_6 була відірвана від звичайних занять протягом часу витраченого на проїзд (07:00-11:00 та 19:00-23:00 кожного дня, коли відбувалися засідання за участю ОСОБА_6 8 годин кожного дня, коли були засідання). Як встановлено у постанові КМУ №590 від 27.04.2006р. компенсація представнику сторони за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Станом на 01.01.2018р. прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1762,00грн.. Представник відповідача ОСОБА_6 провела в м. Олександрії 24.07.2018р. 16 годин; 19.11.2018р. 16 годин; 04.01.2019р. 16 годин разом 48 годин., тобто 1762,00/30 днів/24 години = 2,45 грн./год. 2,45*48 годин = 117,60 грн..

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтриав в повному обсязі, пояснив, що його безпосередній керівник ОСОБА_8 в десятих числах грудня повідомив, що він більше не працює та звільнений з роботи, через наявність зауважень до виконання ним трудових обовязків, яких в дійсності не було, 12 грудня начальник відділу кадрів ОСОБА_9 винесла йому за територію заводу трудову книжку, на територію заводу до свого робочого місця його не пропускали через вказівку керівництва, він розумів, що прийнятий на період опалювального сезону, але вважає, що договір укладено на невизначений строк, йому постійно телефонували, просили прийти та заднім числом укласти строковий трудовий договір, він дійсно приходив до відділу кадрів, щоб розібратися в ситуації, однак ніхто йому не пропонував принести трудову книжку та надати пояснення, він не повідомляв начальника відділу кадрів та інших працівників заводу про наявність лікарняного, моральна шкода полягає в тому, що йому довелося шукати нову роботу, витрачати час на пошук роботи тощо.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимог підтримав в повному обсязі, зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів укладення з позивачем саме строкового трудового договору, позивач був прийнятий за довоговорм на невизначений строк тому не було жодних законних підстав для звільнення позивача в звязку з закінченням строку дії трудового договору, що є підставою для поновлення позивача на роботі, виплати середнього заробітк за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» ОСОБА_6С в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених в відзиві на озовну заяв та відхиві на заяву про збільшення позовних вимог, та просила застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення моральної шкоди. Представники ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали позицію представника ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_5 допитаний в судовому засіданні за його згодою як свідок надав показання, відповідно до яких він працював директором ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», позивач був прийнятий на роботу кочегаром на опалювальний період з листопада 2017 року по лютий 2018 року, в листопаді 2017 року, працював приблизно до 10 числа грудня 2017 року, але після зауважень з приводу невиконання трудових обовязків почав конфліктувати з безпосереднім керівником директором з виробництва ОСОБА_10 та начальником відділу охорони праці та пожарної безпеки ОСОБА_4, після чого на роботу не зявився, приходив до відділу кадрів в грудні 2017 року січні та лютому 2018 року позивач прийшов на підприємство, повідомив, що перебуває на лікарняному, та принесе лікарняний лист, але більше на роботу не зявився, підтверджуючи документи не надав, пояснень не надав, про що був складений відповідний акт, жодних вказівок про недопущення позивача на територію підприємства ОСОБА_5 як директор не давав.

Представник відповідача ОСОБА_4 допитаний в судовому засіданні за його згодою як свідок надав показання, відповідно до яких він працює начальником відділу охорони праці та пожарної безпеки ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», позивач був прийнятий на роботу в листопаді 2017 року кочегаром на опалювальний сезон, свідок як відповідальна особа в останніх числах жовтня 2017 року перед початком роботи проводив з позивачем інструктаж з техніки безпеки та знайомив з умовами праці, в тому числі з тим, що позивач буде прийнятий на роботу за строковим договором на період опалювального сезону, в десятих числах грудня 2017 року позивач не вийшов на роботу, свідок зателефонував йому, та позивач повідомив, що поїхав на похорони та наступного дня вийде на роботу, але не вийшов, тому свідок зателефонував ще раз, позивач в нецензурній формі повідомив, що залишився у родичів та прийде на роботу, коли зможе, однак на роботу так й не вийшов, на заводу зявлявся декілька раз, приходив до відділу кадрів, свідок був присутній в відділі кадрів в грудні 2017 року, коли колишній начальник відділу ОСОБА_9 у присутності начальника служби економічної безпеки ОСОБА_11 пропонувала йому надати трудову книжку та повідомити причини відсутності на робочому місці. Також позивач приходив на завод кілька разів в лютому 2018 року, звільнити за прогул його не могли, оскільки позивач наполягав на тому, що перебуває на лікарняному.

Представник відповідача ОСОБА_3 допитана в судовому засіданні за її згодою як свідок надала показання, відповідно до яких вона працює начальником відділу кадрів ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» з 28.02.2018 року, під час передачі справ колишнім начальником відділу кадрів було зясовано, що відсутня трудова книжка позивача, відсутній підпис в наказі про прийом на роботу та в особовій справі, свідок зателефонувала позивача та попросила прийти для належного оформлення документів, в той же день 28.02.2018 року позивач прийшов до відділу кадрів та в присутності ОСОБА_11 ОСОБА_10 та ОСОБА_4 свідок намагалася зясувати причини відсутності позивача на робочому місці з грудня 2017 року, пропонувала розписатися в документах та принести трудову книжку, однак позивач відмовився в дуже емоційній та образливій формі, тому був складений акт. В лютому 2018 року позивач приходив до відділу кадрів, однак відмовився надавати пояснення з приводу відсутності на роботі, позивачу надсилалися листи, які поверталися з пошти через неможливість вручення, які позивач отримав в відділі кадрів. Також був надісланий лист про необхідність ознайомитися з наказом про звільнення та отримати трудову книжку, позивач прийшов на завод в квітні 2018 року, але підписувати наказ та отримувати трудову книжку відмовився, під час зустрічей позивач наголошував на тому, що в нього є лікарняний на весь період незявлення на роботі, томц він був звільнений в звязку з закінченням строку трудового договору.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він працює помічником директора з економічної безпеки ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», був свідком спілкування позивача з колишнім начальником відділу кадрів ОСОБА_9 та начальником відділу кадрів ОСОБА_3, також був присутній ОСОБА_4 та ОСОБА_10, під час якого декілька разів пропонувалося позивачу оформити документи та надати пояснення, але останній відмовився, говорив, що він перебуває на лікарняному, ще декілька разів позивач приходив до відділу кадрів, однак надавати пояснення відмовлявся, останній раз приходив в квітні 2018 року, однак відмовився отримувати наказ про звільнення та трудову книжку, про що був складений акт. Жодних письмових чи усних вказівок не пропускати позивача на завод не надавалося.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він працював до 09.12.2018 року директором з виробництва ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», перед працевлаштуванням проводив з позивачем співбесіду, під час якої повідомив про строковий характер роботи та умови праці, в листопаді 2017 року позивач був прийнятий на роботу кочегаром на строк опалювального періоду, на роботу не вийшов на початку грудня 2017 року, свідок був присутній в грудні 2017 року під час розмови з позивачем в кабінеті відділу кадрів, під час якої останній відповзися надавати пояснення з приводу його незявлення на роботу, позивач відповідач грубо, надавати пояснення чи лікарняний відмовився.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він працює заступником директора охоронної фірми «Шеріф-групп Полтава» та в його обовязки з 2012 року входить перевірка та пропуск працівників та відвідувачів на територію ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», на завод діє пропускна система, якщо особа бе пропуску, то вноситься запис в журнал, позивач працював на заводі, декілька разів приходив без пропуску в відділ кадрів, про що записувалося в журнал. Жодних вказівок від керівництва про не допуск позивача на територію заводу він не отримував.

Заявлений позивачем свідок ОСОБА_9 в судове засіданні не зявилася тричі, конверти повернулися з відміткою «інші причини невручення», що не дало суду змоги допитати свідка та застосувати заходи процесуального примусу. Також судом відмовлено позивачу в задоволенні клопотання від про виклик свідка ОСОБА_8, оскільки клопотання подана з пропуском строку, визначеного ст.91 ЦПК України та позивачем не було доведено поважності заявлення даного клопотання після початку судового розгляду по суті.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази надані сторонами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .

Відповідно до наказу (розпорядження) від 31 жовтня 2017 № 101-к про прийняття на роботу, ОСОБА_1 був прийнятий машиністом (кочегаром) котельні енерго-механічного відділу ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» строком з 01 листопада 2017 року до 28 лютого 2018 року з окладом 1 600,00 грн. Відповідне повідомлення направлено відповідачем до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно відомостей, наданих відповідачем, позивач при прийнятті на роботу ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, пройшов вступний інструктаж ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» з питань охорони праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КзпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Проте, всупереч вимог законодавства, при прийнятті на роботу ОСОБА_1 не подав ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» трудову книжку та з 12 грудня 2017 року на робочому місці не зявився та не повідомив відповідача про причини відсутності, що підтверджується матеріалами справи.

Неодноразово відповідач письмово викликав позивача з метою врегулювання кадрових питань, приведення документації у відповідність діючому законодавству.

ОСОБА_1 періодично зявлявся у відділі кадрів, проте відмовлявся вирішити кадрові питання, надати письмові пояснення про відсутність на робочому місці та приступити до роботи, що підтверджується відповідними актами ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» від 28 грудня 2017 року, 07 лютого 2018 року, 13 лютого 2018 року.

13 квітня 2018 року позивачу у присутності помічника генерального директора з економічної безпеки ОСОБА_11, начальника відділу з охорони праці та пожежної безпеки ОСОБА_4, начальника відділу кадрів ОСОБА_3 було запропоновано отримати трудову книжку, від чого він також відмовився і про що теж було складено відповідний акт.

Положеннями ст.21 КЗпП України про трудовий договір визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями, викладеними у ч.1 ст.23 КзпП передбачено строки трудового договору, а саме: трудовий договір може бути, зокрема безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Згідно ч. 2 ст. 23 строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

«Характер майбутньої роботи» означає, що за своїм характером робота є такою, яка не виконується постійно (сезонні роботи, хоча б вони і не були включені до списків (переліків) сезонних робіт, а також ті, які виконуються протягом певного строку тощо).

Отже, робота на яку був прийнятий позивач, а саме - майстер (кочегар) котельні обумовлена тимчасовим характером її виконання на період опалювального сезону, про що позивач був обізнаний, що підтверджується його поясненнями, наданими в судовому засіданні, та цей факт підтверджується показаннями свідків.

Суд критично сприймає оспорювання позивача факту відсутності у нього інформації щодо умов прийняття його на роботу, оскільки ОСОБА_1 перед вступом на роботу був ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку роботодавця, пройшов вступний інструктаж з питань охорони праці, що підтверджує його особистий підпис в Журналі, крім того саме працівник є зацікавленим бути проінформований про свій статус, має подати всі необхідні для працевлаштування документи і пересвідчитись у його офіційному оформленні, ознайомитись з наказом про прийняття на роботу.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_1 був прийнятий машиністом (кочегаром) котельні енерго-механічного відділу ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» строком з 01 листопада 2017 року до 28 лютого 2018 року.

Згідно із положеннями пункту 2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

28 лютого 2018 року закінчився строк дії трудового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш», наказом від 28.02.2018 року №18/к -НОМЕР_1 припинений трудовий договір з позивачем на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в звязку з закінченням строку дії трудового договору.

Оскільки працівник в день звільнення був відсутній на роботі, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року.

Вказане повідомлення направлено ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» 28 лютого 2018 року.

Згідно табелів обліку робочого часу ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» позивач виконував трудові обовязки на зазначеному підприємстві з 01 листопада 2017 року до 12 грудня 2017 року.

Сторони визнають, що з 12 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо відмови охорони підприємства 12 грудня 2017 року допустити його на робоче місце, як недоведені, оскільки на підтвердження цього факту позивачем не надано жодних доказів. Крім того, це спростовується показаннями свідків про відсутність будь-яких вказівок про не допуск позивача на територію заводу, позивач неодноразово відвідував відділ кадрів в період відсутності на роботі, що також підтверджується показаннями свідків та записами в журналі відвідувачів.

Щодо клопотання представника відповідача про зміну підстави звільнення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст 235 КзпП Укрїани у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Посилання відповідача на обовязок суду відповідно ст. 235КзпП Укрїани змінити підставу звільнення позивача з підприємства суперечать вимогам трудового законодавства, оскільки згідно п. 4 ст. 40 КзпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Тобто власник або уповноважений ним орган може, а не зобов'язаний розірвати трудовий договір з працівником, який вчинив прогул. ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» не скористалось своїм правом щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КзпП України та суд не знаходить підстав для застосування ч. 3 ст. 235 КзпП Укрїани.

Суд вважає факт того, що позивач під час дії строкового трудового договору, укладеного з ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» працював на іншому підприємстві не порушив вимоги ч. 2 ст. 21 КзпП України, оскільки працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

При цьому, оскільки вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі не підлягають задоволенню, також суд відмовляє у задоволенні інших вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, збитків і моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі, та в звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог по суті не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. За ч.3 цієї статті граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачено, що у цивільних справах підлягає компенсації за втрачений заробіток - cтороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у звязку з явкою до суду, граничний розмір обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100; загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час, виходячи із трикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наданого розрахунку, з яким погоджується суд, вбачається, що витрати, повязані з явкою до суду представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 складає 1548 грн. 92 коп., які підлягають стягненню з позивача.

Суд не вбачає підстав для стягнення з позивача за відрив від звичайних занять представника відповідача ОСОБА_6, оскільки представник є адвокатом та його професійна діяльність, повязана з представництвом клієнта в судах не може вважатися відривом від звичайних занять.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 138, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» (, юридична адреса: 04655, м. Київ, Московський проспект, 23) про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, збитків та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» (, юридична адреса: 04655, м. Київ, Московський проспект,23) судові витрати в сумі 1548 (одна тисяча п'ятсот сорок вісім) гривень 92 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде складено 24 квітня 2019 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, адреса робочого місця: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Григорія Усика, 38.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», , юридична адреса: 04655, м. Київ, Московський проспект,23.

ОСОБА_5, адреса потужностей виробництва: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. П. Гриценка,1.

ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4, адреса потужностей виробництва: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. П. Гриценка,1.

ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя Коліуш Г.В.