справа № 691/226/19
провадження № 2/691/305/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Городищенського району Черкаської області про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом втрати права користування жилим приміщенням,-

встановив :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Городищенського району Черкаської області про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом втрати права користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що має на праві приватної власності будинковолодіння по вул.Гараня, №85 в с.Мліїв Городищенського району Черкаської області, яке набула на підставі договору купівлі-продажу 07 серпня 2014 року. У жовтня дізналася, що в придбаному будинку здійснена державна реєстрація ОСОБА_3, який є онуком продавця за договором ОСОБА_5, але який на момент відчудження житлом не користувався. ОСОБА_3 у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює для неї перешкоди і позбавляє можливості в повній мірі використовувати об»єкт права власності. Як власник домоволодіння, має право вимагати усунення відповідних перешкод, а тому прийняла рішення звернутися до суду за захистом своїх прав.

В підготовче засідання, позивач не зявилася, через канцелярію суду подала заяву від 29 березня 2019 року №2067/19 про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, будучи вчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з»явився, підтвердженням чому є надіслання судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №921 від 27 лютого 2019 року та оголошення про виклик до суду на розгляд справи, яке було розміщено на офіційному веб-сайті Городищенського районного суду Черкаської області 25 березня 2019 року, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутності або перенесення розгляду. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення відповідача, суд, приймає рішення про можливість розгляду справи у його відсутність.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 сільська рада Городищенського району Черкаської області, у судове засідання на розгляд справи не зявився по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень за №913 від 27 лютого 2019 року, №037 від 27 лютого 2019 року, але надіслав заяву до суду від 20 березня 2019 року про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог позивача і їх задоволення, не заперечив щодо ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження в порядку ст.200 ЦПК України та повідомив на запит суду, що відповідач зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Неявка відповідача та представника третьої особи не перешкоджає розглядові справи по суті, так як сторони повідомлені вчасно та належним чином про виклик до суду і у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду справи у їх відсутності.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, розглянувши заяви позивача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, враховуючи належне повідомлення відповідача, відсутність від нього відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, вбачає підстави до розгляду цивільної справи у підготовчому засіданні, згідно до ст.200 ЦПК України, та дослідивши докази у справі вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 265 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

Предметом вимоги позивача ОСОБА_2 є усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, згідно до права визначеного ст.ст.47,48 Конституції України, ст.9 Житлового Кодексу України, ст.ст.317,319,391 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено, як в добровільному порядку так і в примусовому, тобто, в судовому порядку, на підставі рішення суду про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов»язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об»єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статус зазначених рішень остаточне. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров"я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. ст.47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. За статтею 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ст. 319 ЦК України. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано розяснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного розяснення та відповідно до ст. 107 Житлового Кодексу України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову. Як зазначено вище, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Як встановлено судом та підтверджено наданими доказами у справі, позивач ОСОБА_2, згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 серпня 2014 року є власником житлового будинку в за адресою вул.Гараня, №85 с.Мліїв Городищенського району Черкаської області (а.с.8), що підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25275741 від 07 серпня 2014 року (а.с.9). Відповідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою вул.Гараня, №85 с.Мліїв Городищенського району Черкаської області, замовником проведення технічної інвентаризації вказаного будинку є позивач по справі (а.с.6-7). За даними довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Городищенського району Черкаської області від 18 лютого 2019 року №175, до складу сім»ї, а саме зареєстрованих осіб входить і відповідач по справі, як онук колишнього власника будинку (а.с.10). Зазначена обставина вказує на те, що відповідач не є членом сім»ї власника житла та створює для позивача перешкоди у користуванні майном, остільки маючи право на допомогу з боку Держави для оформлення субсидії, їй необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Крім того, кількість зареєстрованих осіб у будинку впливає на розмір субсидії.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши надані суду докази, слід прийти до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, остільки в ньому не проживає більше року, не користується ним, не здійснює догляду.

Позов підтверджується: копією Договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 серпня 2014 року за адресою вул.Гараня, №85 с.Мліїв Городищенського району Черкаської області; копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25275741 від 07 серпня 2014 року; копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою вул.Гараня, №85 с.Мліїв Городищенського району Черкаської області; довідкою виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Городищенського району Черкаської області від 18 лютого 2019 року №175.

Керуючись ст.ст.47,48 Конституції України, Європейською конвенцією «Про захист прав людини та основних свобод», ст.ст.16, 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 200, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив :

позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Городищенського району Черкаської області про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом втрати права користування жилим приміщенням задоволити.

Визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком по вул.Гараня, №85 с.Мліїв Городищенського району Черкаської області.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області.

Копію рішення направити учасникам справи, для відому.

Суддя ОСОБА_6