Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 759/11508/16-ц

провадження № 61-14807св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій», заступник директора, виконуючого обов'язки директора Ритуальної служби спеціалізованого підприємства «Київський крематорій» Дашуков Ігор Якович, Київський міський голова Кличко ВіталійВолодимирович,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Педарук Юрій Петрович, ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді Шум Л. М., від 13 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Немировської О. В. Чобіток А. О., Соколової В. В., від 25 січня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» (далі - РССКП «Київський крематорій», підприємство), заступника директора, виконуючого обов'язки директора РССКП «Київський крематорій»Дашукова І. Я., Київського міського голови Кличка В. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Педарук Ю. П., ОСОБА_11, про визнання заяви про звільнення недійсною, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, невиплачених премій, надбавок, доплат та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що з 27 травня 2001 року по 01 серпня 2016 року він працював у РССКП «Київський крематорій»на посаді начальника планово-економічного відділу, проте 18 липня 2016 року його змусили написати заяву про звільнення, а 20 липня 2016 року змусили підписати наказ № 93-к про його звільнення. Позивач зазначив, що у січні-липні 2016 року виконуючий обов'язки директора підприємства Дашуков І. Я. неодноразово наполягав на його звільненні, погрожуючи, що в іншому випадку його буде звільнено у зв'язку із скороченням штату, одночасно йому було зменшено виплату премії до 5 % від посадового окладу, припинені виплати доплат та надбавок. У липні 2016 року позивачу був поставлений діагноз: язва шлунку, проте, у зв'язку із зверненням відповідача до поліклініки за місцем проживання позивача, останньому було відмовлено у видачі листка непрацездатності, а тому під психічним тиском, під впливом насильства та тяжкої обставини позивач змушений був написати заяву про звільнення за згодою сторін. Також позивач зазначив, що його було звільнено неупоноваженою на це особою - виконуючим обов'язки директора підприємства Дашуковим І. Я., який на момент звільнення керувався посадовою інструкцією першого заступника директора, а не контрактом, як того вимагає статут підприємства, крім того останній не має вищої освіти, яка необхідна згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА) № 118. Також підприємством не було отримано згоди профспілкового комітету на звільнення позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати правочин - його заяву про звільнення недійсною, визнати неправомірним та скасувати наказ про його звільнення, наказ від 06 листопада 2015 про покладення на Дашукова І. Я. виконання обов'язків директора підприємства, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 251 100, 00 грн, а також невиплачені премії, доплати та надбавки за період з 01 січня 2010 року по 22 лютого 2017 року, покласти на Дашукова І. Я. зобов'язання відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що трудовий договір між сторонами був припинений за угодою сторін, позивач не оспорював факту написання заяви від 18 липня 2016 року, підстав для визнання заяви недійсною не встановлено, звільнення було проведено уповноваженою особою, оскільки розпорядженням Київського міського голови КличкаВ. В. № 810 від 06 листопада 2015 року на ОСОБА_12 було покладено виконання обов'язків директора підприємства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Судом першої інстанції не досліджено обставини написання заяви про звільнення за угодою сторін та не враховано, що він відкликав її. Також залишено поза увагою суддів політичні мотиви тиску на позивача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 травня 2001 року на підставі наказу № 112П комунального підприємства «Київський крематорій» ОСОБА_4 був прийнятий на посаду начальника економічного відділу (т. 1, а.с. 94).

На підставі наказу РССКП «Київський крематорій» № 239П від 01 листопада 2010 року ОСОБА_4 було переведено на посаду провідного економіста (т. 1, а.с. 92).

Наказом РССКП «Київський крематорій» № 19П від 25 січня 2011 року ОСОБА_4 було призначено на посаду начальника економічного відділу (т. 1, а.с. 91).

Відповідно до наказу РССКП «Київський крематорій» № 03-к від 02 січня 2014 року ОСОБА_4 переведено на посаду начальника планово-економічного відділу (т. 1, а.с. 89).

Згідно розпорядження Київського міського голови Кличка В. В. № 810 від 06 листопада 2015 року на Дашукова І. Я. покладено виконання обов'язків директора РССКП «Київський крематорій» з 07 листопада 2015 року (т. 2, а.с. 92).

Відповідно до наказу РССКП «Київський крематорій» «Київський крематорій» № 275-к від 06 листопада 2015 року на Дашукова І. Я. покладено виконання обов'язків директора РССКП «Київський крематорій» з 07 листопада 2015 року (т. 2, а.с. 93).

Встановлено, що 17 грудня 2015 року ОСОБА_4 власним підписом засвідчив ознайомлення з посадовою інструкцією начальника планово-економічного відділу (т. 1, а.с. 102-105).

Наказом № 143 від 29 грудня 2015 року, підписаного в.о. директора РССКП «Київський крематорій» Дашуковим І. та головою профспілкового комітету Педарук Ю., затверджено склад робочої комісії з розробки колективного договору на 2016-2018 роки, до складу якої увійшов, у тому числі, ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 110).

26 квітня 2016 року в Управлінні праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації під № 63 зареєстрований колективний договір між адміністрацією РССКП «Київський крематорій» та трудовим колективом (т. 1, а.с 112-136).

18 липня 2016 року ОСОБА_4 власноручно написано заяву на ім'я в.о. директора РССКП «Київський крематорій» Дашукова І. Я., в якій він просив звільнити його за угодою сторін з 01 серпня 2016 року з посади начальника планово-економічного відділу (т. 1, а.с. 82).

01 серпня 2016 року ОСОБА_4 на підставі наказу № 93-к від 20 липня 2016 року був звільнений із займаної посади за угодою сторін, згідно пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, підстава: заява ОСОБА_4 від 18 липня 2016 року (т. 1, а.с. 81).

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 25 липня 2016 року перебував на лікарняному, про що він повідомив роботодавця шляхом направлення на електронну адресу останнього відповідного листа з копією відкритого лікарняного листка непрацездатності (т. 2, а.с. 57, 69), а також заяву про відкликання його заяви на звільнення за згодою сторін з 01 серпня 2016 року (т. 2, а.с. 69).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з'ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки останнього було звільнено з дотримання положень трудового законодавства. Незаконного впливу на позивача при написанні заяви про звільнення за угодою сторін судами не встановлено. Судами не встановлено взаємної згоди працівника і роботодавця на анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін. Позивача було звільнено уповноваженою на це особою. Звільнення працівника за угодою сторін у період тимчасової непрацездатності або відпустки чинним законодавством не заборонено.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта