Справа № 296/1631/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого Сингаївського О.П.,

з участі секретаря Четвертухи О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради за участі третіх осіб Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир МО України та ОСОБА_2 обласної ради про виключення квартири із статусу службової та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому вказує, що з 15.05.1982 по 20.04.1998 він проходив військову службу в збройних силах України. Під час служби він отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, згідно ордеру № 043893 від 23.03.1989, в якій проживає по теперішній час разом із своєю сімєю. Згодом позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 міської ради з приводу приватизації вказаної квартири де йому повідомили, що квартира є службовою, у звязку з чим не може бути приватизована.

Посилаючись на те, що вказана квартира є єдиним його житлом, в якому він проживає більше 28 років, позивач просить: «Вивести із статусу службового житла однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2».

Ухвалою судді від 3 березня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради позов не визнала, посилаючись на те, що вказана квартира має статус службової і прийняти рішення про виведення квартири із статусу службової відповідач не може, оскільки у нього відсутні облікова справа по даній квартирі та будь-які інші документи. Представники третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир МО України та ОСОБА_2 обласної ради поклались на розсуд суду.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 15.05.1982 по 20.04.1998 проходив військову службу в збройних силах України і відповідно до ордеру № 043893 від 23.03.1989, виданого на підставі рішення виконкому Богунської районної ради № 77 від 15.03.1989, з родиною із трьох чоловік заселився в однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а. с. 5, 19-20).

В рішенні райради зазначено - «видати ордери КЕЧ району згідно з додатком…» (а. с. 19, 65). У додатку до рішення виконкому Богунської районної ради № 77 від 15.03.1989 спірна квартира значиться як/службова/ (а. с. 20).

Відповідно до відповіді Квартирно-Експлуатаційного відділу м. Житомира за № 1553 від 07.04.2016, житловий будинок за адресою: м. Житомир, вул. Офіцерська, 5 (стара адреса Маршала Гречка, 20), згідно акту прийому-передачі від 30 вересня 1985 року, ОСОБА_2 КЕЧ р-ну передала житловий будинок на 70 квартир управлінню житлового господарства ОСОБА_2 облвиконкому. У книзі реєстрації ордерів ОСОБА_2 гарнізону квартира АДРЕСА_4 запис «службова».

Відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 11.01.1996 за № 12 «Про впорядкування адрес будівель …» житловому будинку № 20 по вул. Маршала Гречка була надана нова адреса: вулиця Офіцерська, 5 (а. с. 21).

Відповідно до відповіді виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради за № 25/С-3298 від 19.04.2016, будинок № 5 по вулиці Офіцерській перебуває на балансовому обліку та обслуговуванні КП ВЖРЕП № 14 ОСОБА_2 міської ради. Квартира № 22 даного будинку не приватизована та належить до власності місцевих рад (а. с. 4).

Іншого житла у позивача не має. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ст.118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно із ст.ст.124, 125 Кодексу робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення у випадку якщо вони пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Як встановлено судом, позивач проходив військову службу у Збройних силах України з 15.05.1982 по 20.04.1998, тобто більше 10 років, у звязку з чим, відповідно до наведених положень ст.ст.124, 125 Кодексу, не може бути виселений з займаного житла без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим, після припинення трудових відносин позивач проживає у наданій квартирі майже тридцять років, а з моменту заселення більше 36 років.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно з п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Приватизація можлива лише після того, коли статус службової квартири буде з неї знятий.

Відповідно до п.6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадку, коли в установленому порядку воно виключено з числа житлових.

Враховуючи довготривалість проживання позивача разом з сімєю у спірній квартирі, відсутність спору з приводу проживання позивача в ній та втрата можливості ініціювання такого спору із сторони власника територіальної громади в наслідок пропуску строків позовної давності, суд дійшов до висновку про те, що потреба у використанні спірної квартири в якості службового житла відпала. Доказів протилежного суду не надано.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині виведення із статусу службової спірної квартири.

Суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, в звязку з відсутністю спору з даного приводу. Позивач не позбавлений права звернення до відповідача у встановленому законом порядку з приводу приватизації квартири.

Керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст.118, 124, 125 ЖК Української РСР ЦПК України, п.6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.10, 11, 12, 81, 258, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Вивести із статусу службового житла однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд протягом місяця з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський