Справа № 462/3299/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1856/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору ренти від 16.02.2009 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7.

22 травня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2017 року, покликаючись на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково та визнано недійсним договір ренти від 16 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено. Однак рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2017 року визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, а тому ОСОБА_5 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, хоча звертаючись до суду з позовом вважала себе таким. Заявник вважає, що оспорюваним договором ренти, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 16.02.2009 року, не було порушено прав та інтересів ОСОБА_5, а оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право, то задоволення судом позову ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти суперечить чинному законодавству. У зв»язку з наведеним за результатами перегляду рішення за нововиявленими обставинами просила скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2017 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2017 року залишено без задоволення.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права. Покликається на те, що висновки суду першої інстанції викладені у оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам. Вважає, що судом першої інстанції формально розглянуто заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, не враховано обґрунтування заявником підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Враховуючи наведене просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та стягнути судові витрати з ОСОБА_5 на її користь.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Залишаючи без задоволення заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львовавід 09.11.2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які покликається заявник щодо неналежності позивача у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визнання права власності, не може вважатись нововиявленою обставиною, оскільки зміна сторін у справі не стосується предмету позову, а саме, договору ренти від 16 лютого 2009 року та доказів, на підставі яких суд ухвалив рішення щодо недійсності даного договору, а відтак заявник фактично покликається не на нововиявлені обставини, а на неналежний процесуальний склад сторін у справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновокм суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили,можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв»язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення (п.1 роз»яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у з»язку з нововиявленими обставинами»).

Пункти 1-3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України передбачають підстави для перегляду рішення, постанови або ухвали за нововиявленими обставинами, і такими є:

- істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

- встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення уданій справі;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв»язку з нововиявленими обставинами, суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст. ст. 424-426 ЦПК України. Судове рішення не може переглядатися у зв»язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені ч.2 ст.423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом, а також, якщо обставини, визначені ч.2 ст. 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Тобто, відсутня законодавчо передбачена підстава для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, як встановлення нових обставин.

Згідно з роз»ясненнями п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв»язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК 2004 року), ч.2 ст. 423 діючого ЦПК України.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у звязку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказана правова норма передбачає, що це мають бути обставини, вони повинні бути істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору, вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов»язки осіб, які беруть участь у справі. При цьому наведений перелік підстав для перегляду судових рішень у зв»язку з нововиявленими обставинами, який визначений у частині другій ст. 423 ЦПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Відповідно до роз»яснень п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року, про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернулася ОСОБА_3, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визнання права власності задоволено частково, визнано недійсним договір ренти від 16 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 707. У задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено за її безпідставністю.

Як вбачається із рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року договір ренти від 16 лютого 2009 року, укладений ОСОБА_7 у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, внаслідок чого даний договір судом визнано недійсним.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, що посвідчений 03 лютого 2010 року Шершун Н.К., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 3-162.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2018 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року залишено без змін, і таке набрало законної сили.

Таким чином, 26.04.2018 року набрало законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року, яким визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, що посвідчений 03.02.2010 року Шершун Н.К., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №3-162.

Як на нововиявлену обставину заявник посилається на істотну для справи обставину, що не була встановлена судом під час розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору ренти та ухвалення 09.11.2017 року Залізничним районним судом м. Львова рішення у цій справі, і така обставина не була і не могла бути відома заявнику на час розгляду справи, це недійсність заповіту, складеного ОСОБА_7, посвідченим 03.02.2010 року Шершун Н.К., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №3-162, і про таку обставину ОСОБА_3 стало відомо лише 26.04.2018 року, в день набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2017 року, оскільки встановлення зазначених обставин впливає на висновки суду щодо факту порушення оспорюваним ОСОБА_5 договором ренти її прав чи охоронюваних законом інтересів.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору ренти та визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, вважала себе спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, а відтак вважала, що оспорюваним договором порушується її право на спадкування згідно із заповітом, складеним ОСОБА_7, що посвідчений 03.02.2010 року Шершун Н.К., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №3-162.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.04.2018 року набрало законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2017 року, яким визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_7, що посвідчений 03.02.2010 року Шершун Н.К., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №3-162.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов»язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що обов»язковою умовою задоволення позову про визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушення у зв»зку із його вчиненням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції зазначив, що обставини, на які покликається заявник щодо неналежності позивач у даній справі, не може вважатися ново виявленою обставиною, оскільки зміна сторін у справі не стосується предмету позову, а саме, договору ренти від 16.02.2009 року та доказів, на підставі яких суд ухвалив рішення щодо недійсності даного договору, а відтак суд дійшов висновку що заявник фактично покликається не нововиявлені обставини, а неналежний процесуальний склад сторін у справі.

Такий висновок суду першої інстанції спростовується заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2017 року, у якій, як на нововиявлену обставину ОСОБА_3 посилалася на недійсність заповіту, складеного ОСОБА_7, посвідченим 03.02.2010 року Шершун Н.К., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №3-162, на підставі якого ОСОБА_5 зверталася до суду з даним позовом, і про таку обставину ОСОБА_3 стало відомо лише 26.04.2018 року, в день набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2017 року.

Матеріалами справи дійсно підтверджується, що рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30.10.2017 року про визнання недійсним заповіту набрало законної сили 26.04.2018 року, що є істотною обставиною для даної справи, ця обставина не була встановлена судом та не була та не могла бути відома ОСОБА_3 на час розгляду справи та ухвалення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2017 року, про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернулася ОСОБА_3, оскільки звернення до суду з позовом ОСОБА_5 обгрунтовувала наявністю заповіту, який визнано судом недійсним.

Враховуючи положення ст. 4 ЦПК України, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підставності позову ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, залежать від встановлення судом факту порушення у зв»язку із вчиненням оспорюваного договору ренти прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки позов підлягає до задоволення лише у випадку порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася за захистом до суду.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у постановах Верховоного Суду України від 04.02.2105 року у справі №6-233цс14, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а відтак однією з обов»язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв»язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається лише на формальне порушення закону, у суду не має правових підстав для задоволення позову і визнання правочину недійсним.

На думку колегії суддів встановлення судом першої інстанції факту порушення прав ОСОБА_5 укладенням 16.02.2009 року договору ренти між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, за умови недійсності заповіту, складеного ОСОБА_7, посвідченим 03.02.2010 року Шершун Н.К., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №3-16203.02.2010 року, що було встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2017 року, яке набрало законної сили 26.04.2018 року, впливає на висновки суду першої інстанції щодо під ставності позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору ренти, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, 16.02.2009 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що після набрання 26.04.2018 року законної сили рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30.10.2017 року у справі №462/3286/16, ОСОБА_3 стали відомі обставини, які є істотними для справи, які не були встановлені судом першої інстанції, такі не були та не могли бути їй відомі під час розгляду даної справи, хоча такі могли вплинути на встановлення судом факту порушення у зв»язку з вчиненням оспорюваного правочину прав позивачки, а аткож на висновки суду про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, на наявність чи відсутність порушення прав ОСОБА_5, на висновки суду про те, чи оспорюваним договором ренти, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 16.02.2009 року, порушуються права ОСОБА_5

З урахуванням вищенаведеного, а також позиції Верховного Суду щодо відсутності у суду апеляційної інстанції повноважень щодо ухвалення судового рішення по суті заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, висловленої у постанові ВС від 16.01.2018 року у справі №1519/2 -1411/11 провадження №61-1373св17, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 383, 384,423 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 -задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.