Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 335/9122/16-ц

провадження № 61-22990св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у складі головуючого-судді Калюжної В. В. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 13 лютого 2018 року у складі суддів: Кухаря С. В., Онищенка Е. А., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова Частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що є власником земельної ділянки площею 273 кв. м та частини домоволодіння, що розташовані по АДРЕСА_1, сусідня земельна ділянка, площею 273 кв. м за вказаною адресою виділена у користування відповідачу, який є власником іншої частини домоволодіння. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2008 року в порядку поділу житлового будинку № АДРЕСА_1, кожному із сторін виділено по 43/200 його частки у тому числі по Ѕ частині водопроводу, до складу якого входить колодязь водомірного вузла № 2.

З метою встановлення причин появи тріщин на стіні та фундаменті жилого будинку, вона звернулася до фахівців товариства з обмеженою відповідальністю «Настрой» (далі - ТОВ «Настрой»), згідно висновку яких конструкція водопроводу, що належить сторонам не має гідроізоляції, сам водопровід розташований близько від жилого будинку, унаслідок чого вода, яка в ньому накопичується, просочується в ґрунт і може змочувати підвалини фундаменту будинку. Конструкція колодязя виконана без гідроізоляції водопостачальних комунікацій, сам колодязь у порушення Державних будівельних норм 360-92 знаходиться ближче ніж за 5 м від фундаменту будинку.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила усунути перешкоди у користуванні власністю, 43/200 частками домоволодіння № АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 демонтувати Ѕ частину колодязя водомірного вузла № 2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позову про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом демонтажу частини колодязю водомірного вузла, є безпідставними та недоведеними, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності небезпеки порушення її права власності зі сторони відповідача. Обставини щодо невідповідності водомірного вузла вимогам Державних будівельних норм 360-92 були предметом розгляду при вирішенні справи № 331/8990/15 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії та не знайшли свого підтвердження, що встановлено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є необґрунтованими і невмотивованими. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди належним чином не дослідили й не надали оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження своїх вимог, не навели мотивів їх відхилення. Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано, що призначена у справі судова будівельно-технічна експертиза не відбулася через недопуск відповідачем експерта до місця її проведення.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони є співвласниками домоволодіння № АДРЕСА_1 та земельних ділянок за вказаною адресою площами по 273 кв. м.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2008 року, ухваленому у справі № 2-49/2008 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ житлового будинку в натурі, виділено в натурі з визнанням права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 43/200 часток будинку № АДРЕСА_1 та по Ѕ частині водоводу кожному.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року у справі № 331/8990/15 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, комунального підприємства «Водоканал» про зобов'язання припинити постачання питної води ОСОБА_5 до будинку № АДРЕСА_1.

На виконання вказаного судового рішення, 02 листопада 2016 року ОСОБА_5 відновлено постачання питної води до будинку № АДРЕСА_1, що підтверджується листом комунального підприємства «Водоканал» № В-507Є01/13 від 10 листопада 2016 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 зазначала, що колодязь водомірного вузла № 2 на даний час не виконує свого функціонального призначення для домоволодіння № АДРЕСА_1. Крім того, колодязь не має захисту від проникнення води, а за умови посадочних ґрунтів площадки, замочування фундаменту може призвести до нерівномірних просідань фундаменту будинку, і як наслідок до пошкодження та деформації будівельних конструкцій. Проте, відповідач добровільно демонтувати не функціонуючий колодязь водомірного вузла № 2 не бажає. На підтвердження заявлених вимог, ОСОБА_4 надано консультативний висновок ТОВ «Настрой» та висновок № 0С-60 будівельно-технічного дослідження від 30 грудня 2016 року.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Власник порушеного права може скористатися способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно зі статтями 316, 319 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частини першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК Українипозов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

На підставі статей 10, 60, 61 ЦПК України 2004 року(чинного на час ухвалення рішення суду першої інстанції), які кореспондуються із вимогами статей 12, 13, 76, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 за їх недоведеністю.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованих висновків, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що існування колодязя, право власності на який в судовому порядку визнано за сторонами у рівних частках, створює перешкоди позивачу у користуванні майном, чим порушуються її права власника. При цьому судами правильно враховано, що порядок користування спірним колодязем не визначений, в натурі між сторонами не поділений, тому зобов'язання відповідача демонтувати частину у майні, без порушення права власності позивача, без виділу в натурі його частки є неможливим, в тому числі і на стадії можливого виконання такого рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, унаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновок ТОВ «Настрой» та висновок № 0С-60 будівельно-технічного дослідження, не взяті судами до уваги, оскільки вони ґрунтуються повністю на припущеннях можливого проникнення води до колодязя та можливих просідань фундаменту. При цьому судами зазначено, що невідповідність колодязя певним технічним критеріям не тягне за собою його демонтаж чи знесення, а вимоги про приведення його у відповідність до будівельних норм і стандартів, позивач не заявляла.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, тому не заслуговують на увагу, оскільки всім обставинам, які викладені у позовній заяві суди надали належну оцінку. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник Г. І. Усик