Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/641/17
Провадження № 2/670/6/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області, у якому просив:

-- визнати недійсним заповіт, складений в с. Яснозір'я Віньковецького району Хмельницької області 13 квітня 2012 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, посвідчений секретарем Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за номером № 2;

-- визнати недійсними видані спадкоємцю ОСОБА_7 01 лютого 2017 року державним нотаріусом Віньковецької держанвої нотаріальної контори Хмельницької області свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО № 475569, зареєстроване в реєстрі за номером № 128, на земельну ділянку площею 0,8990 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1;

-- свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО № 475570, зареєстроване в реєстрі за номером № 129, на земельну ділянку площею 0,8990 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3;

-- свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО № 475567, зареєстроване в реєстрі за номером № 126, на земельну ділянку площею 0,7747 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 4;

-- свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО № 475568, зареєстроване в реєстрі за номером № 127, на земельну ділянку площею 0,7748 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2;

-- скасувати рішення від 01.02.2017 року за номерами запису 18804934, 18805353, 18803932, 18804385 про державну реєстрацію прав власності на вказане спадкове майно на ім'я ОСОБА_7.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла його мати ОСОБА_6, яка на день смерті проживала разом з ним та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, до складу якого входить чотири земельні ділянки (паї), площею 0,8990 га кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,8990 га кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,7747 га кадастровий номер НОМЕР_4, площею 0,7747 га кадастровий номер НОМЕР_3, надані на ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Оскільки позивач на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, то відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак ОСОБА_1, як спадкоємець за законом першої черги, прийнявши спадщину, не звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, та дізнався, що його брат ОСОБА_7 на підставі посвідченого 13.04.2012 року секретарем Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області заповіту за реєстровим № 2 після смерті матері успадкував належне їй спадкове майно та отримав у державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області посвідчені 01.02.2017 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки.

26.02.2017 року брат позивача -- ОСОБА_7 помер, і його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги на належне померлому перераховане вище спадкове майно, яке він успадкував на підставі заповіту після смерті матері. Вказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки при його складанні секретар Яснозірської сільської ради порушила п. 1.3, 1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036, (п. 1.2) вказаного Порядку, в яких зазначено, що посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язані роз'яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менше як двох свідків. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача.

ОСОБА_6 була особою похилого віку, мала проблеми із зором, була неграмотною, не вміла писати та прочитати написане, що унеможливлювало свідомо вчиняти дії правового характеру, а тому посвідчення заповіту повинно було відбуватись при двох свідків, у зв'язку з чим виникає сумнів щодо дотримання порядку посвідчення заповіту посадовою особою місцевого органу самоврядування, тому укладений заповіт від імені ОСОБА_6 є недійсним і суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, при ознайомленні із заповітом у позивача є сумнів в тому, що виконаний у заповіті запис «Я ОСОБА_6 мною заповіт прочитано в голос і підписано власноручно» та підпис матері на заповіті не є підписом спадкодавця, тому вважає, що і складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі ОСОБА_6

Також позивач вказував, що на момент смерті його мати ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована разом з ним за його адресою місця проживання у м. Деражня, тому оформлення спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України необхідно було здійснювати не у Віньковецькій державній нотаріальній конторі, а за останнім місцем проживання спадкодавця -- у м. Деражня Хмельницької області.

Крім того, на момент смерті своєї матері позивач являвся інвалідом 3 групи та відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Проте державний нотаріус Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області, який здійснював переоформлення спадщини і видавав свідоцтва про право на спадщину, не перевірив, а брат позивача -- ОСОБА_7 приховав коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, та не запросив ОСОБА_1 до успадкування належної йому частки, чим позбавив права на спадкове майно померлої матері. Тож враховуючи, що ОСОБА_7 незаконно набув право власності на нерухоме майно після смерті матері, позивач просить визнати недійсними заповіт ОСОБА_6, та видані спадкоємцю ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 21.08.2017 року у справі відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 05.09.2017року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 30.01.2018 року за клопотанням позивача до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділ з питань державної реєстрації Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області, та виключено із числа відповідачів Віньковецьку державну нотаріальну контору Хмельницької області та залучено її як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, у зв'язку з чим справа розглянута в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити.

У підтримання своїх вимог позивач пояснив, що його мати ОСОБА_6 раніше постійно мешкала у с. Яснозір`я. Однак після того, як у 2004 році помер батько, а брат ОСОБА_7 почав випивати, і в матері зіпсувались з ним стосунки, вона переїхала жити до нього у м. Деражню. У 2005 році ОСОБА_1 прописав матір за своєю адресою по АДРЕСА_1, і зазвичай взимку вона проживала у нього. У батьківському будинку в с. Яснозір`я залишився проживати ОСОБА_7, та позивач і його брат ОСОБА_4 проти цього не заперечували. Періодично на літо мати поверталась у свій будинок, і останні три місяці перед смертю теж постійно жила у с. Яснозір`я в своєму будинку разом із сином ОСОБА_9. Пенсію ОСОБА_6 отримувала у с. Яснозір`я. За життя мати говорила, що все майно поділить порівну на трьох синів, а про те, що склала заповіт лише на одного сина, тобто на ОСОБА_7, не повідомляла. Позивач стверджував, що його мати у школі не навчалась і була неграмотна, не вміла читати та писати, за отримання пенсії розписувалась карлючкою, погано бачила, тому шила валянки на дотик, тому сумнівно, щоб вона сама зробила запис у заповіті, копію якого він побачив після смерті брата ОСОБА_7. Крім того, ОСОБА_1 знав, що має право на спадщину, яка відкрилась після смерті матері, але заяву до нотаріальної контори не подавав, і разом з братом ОСОБА_4 на спадщину вони не претендували та переоформляти спадкове майно на своє ім`я не хотіли.

Представник позивача ОСОБА_2 наголошував на тому, що заповіт ОСОБА_6 складений та посвідчений в порушення встановлених вимог, оскільки спадкодавиця була неграмотна та не вміла писати, у зв'язку з чим при складанні заповіту була обов'язковою присутність двох свідків. Крім того, вказував, що позивач ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки в період з 2005 по 2015 рік його мати ОСОБА_6 була зареєстрована за його місцем проживання. Про складений заповіт на брата ОСОБА_7 позивач дізнався лише після його смерті, а ОСОБА_7 переоформляючи на себе материну спадщину не повідомив нотаріусу про всіх спадкоємців та подав неправдиві документи.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що його дід ОСОБА_10 та бабка ОСОБА_6 за життя говорили, що після їхньої смерті все майно залишиться сину ОСОБА_9. У 2013 році бабка жила у м. Деражня, а потім повернулась до свого дому, і протягом 2014-2015 років, поки не померла, мешкала у с. Яснозір`я, де й отримувала пенсію. Відповідач стверджував, що бабка закінчила чотири класи, виписувала газети й уміла читати, сама розписувалась у відомостях за отримання пенсії, шила на швейній машинці, та була при свідомості до самої смерті.

Представник ОСОБА_4 звертала увагу суду на те, що позивач ОСОБА_1 не прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, оскільки остання протягом двох років перед смертю постійно проживала не з ним у м. Деражня, а в с. Яснозір`я. Водночас перешкод для подачі позивачем заяви про прийняття спадщину до нотаріальної контори у встановлений строк не було, тому в даному випадку жодним чином права позивача не порушені.

Представник відповідача, Яснозірської сільської ради -- секретар виконкому Яснозірської сільської ради ОСОБА_8 у судовому засіданні проти позову заперечила, стверджуючи, що ОСОБА_6 повністю розуміла значення своїх дій та добровільно без будь-якого насильства вчинила заповідальне розпорядження. Пояснила, що ОСОБА_6 спочатку усно звернулась до неї з приводу складення заповіту, а потім особисто прийшла у сільську раду з метою складання заповіту на ім`я свого сина - ОСОБА_7. ОСОБА_8 підготувала друкований варіант заповіту, та прочитавши його зміст, ОСОБА_6 без ніяких застережень підписала. Крім того, представник вказувала, що ОСОБА_6 отримувала у сільській раді доручення, за яке також власноручно розписувалась, та у погосподарських книгах сільської ради є записи про її освіту, де вказано чотири класи. Деякий час ОСОБА_6 у селі не проживала, але за кілька місяців до смерті повернулась у свій дім, де жила без реєстрації разом із сином ОСОБА_9.

Представник третьої особи -- Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області, функції якої в послідуючому передані Перші Хмельницькі державні нотаріальні конторі, завідувач Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Л.В. Гусєва, у судове засідання, будучи належним чином повідомленою, не з`явилась, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -- відділу з питань державної реєстрації Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області, у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - внуками ОСОБА_6 та синами ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 померла у с. Яснозір`я Віньковецького району Хмельницької області, а ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер її син ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвами про смерть (т.1 а.с.7-8).

13.04.2012 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, - заповіла ОСОБА_7 (т.1 а.с. 10, 54).

Із змісту заповіту також вбачається, що правочин посвідчений секретарем Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_8 у приміщенні сільської ради. Заповіт підписаний власноручно ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (т.1 а.с. 51), складений заповіт від імені ОСОБА_6 чинний, номер у спадковому реєстрі 60178250.

Згідно з довідками, виданими виконавчим комітетом Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області № 59 від 20.01.2017 року та № 583 від 24.11.2015 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 на час смерті не була зареєстрована на території Яснозірської сільської ради та проживала без реєстрації в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 89, т.2 а.с.68 (зворот).

За змістом акту від 23.01.2017 року, складеним Яснозірською сільською радою, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, проживала сумісно із сином ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 89).

01.02.2017 року ОСОБА_7 звернувся до Віньковецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 34-2017, заведеної 01.02.2017 року після смерті ОСОБА_7 Онисії Юхимівни Віньковецькою державною нотаріальною конторою, 01.02.2017 року спадкоємцю за заповітом ОСОБА_7 було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно:

-- приватизовану земельну ділянку площею 0,7747 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Віньковецького району Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 (т.1 а.с. 65);

-- приватизовану земельну ділянку площею 0,7748 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Віньковецького району Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (т.1 а.с. 72);

-- приватизовану земельну ділянку площею 0,8990 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Віньковецького району Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 11, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (т.1 а.с.79);

-- приватизовану земельну ділянку площею 0,8990 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданого Віньковецькою райдержадміністрацією Віньковецького району Хмельницької області від 30.01.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (т.1 а.с. 86).

Наведені обставини сторонами не оспорювались.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто згідно ст. 30 ЦК України, фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту.

Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У ст. 1251 ЦК України зазначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи виконавчих комітетів місцевих рад уповноважені посвідчувати заповіти.

Згідно з п. 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1298/20036), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

За положеннями частин першої та другої ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 листа від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статття 203 ЦК України визначає наступні вимоги додержання яких є необхідними для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт, як односторонній правочин відповідає загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (постанова ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9).

Статтею 1261 ЦК України встановлено коло спадкоємців першої черги за законом. Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є рідним сином спадкодавця ОСОБА_6, відтак з огляду на зміст ст. 1261 ЦК України входить до кола спадкоємців першої черги, а тому оспорюваним правочином могли бути порушені його права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Згідно з частиною п'ятою ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Згідно з частиною першою ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 вказував, що оспорюваним заповітом порушено його права як спадкоємця першої черги, а сам правочин не відповідає вимогам ЦК України, оскільки підпис, вчинений на ньому, не належить спадкодавцю, тому правочин не відповідає його внутрішній волі. Крім того, мати була неграмотна, не могла самостійно вчинити підпис, на момент смерті проживала разом з ним у м. Деражня, тому відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України оформлення спадщини слід було здійснювати не у Віньковецькій державній нотаріальній конторі, а за останнім місцем проживання -- у м. Деражня.

ОСОБА_12, рідна племінниця померлої ОСОБА_6, суду пояснила, що після смерті чоловіка ОСОБА_10 тітка у 2005 році переїхала жити до сина ОСОБА_13 у м. Деражню, оскільки син ОСОБА_9, з яким вона жила у с. Яснозір`я, випивав, скандалив та вимагав у неї гроші. Однак періодично тітка поверталась у свій дім, та приїхавши у Яснозір`я у 2015 році ще пожила деякий час і померла у себе вдома. ОСОБА_6 була неграмотна, читати і писати не вміла, але займалась шиттям.

Із показань свідка ОСОБА_14, рідного брата позивача, вбачається, що після смерті батька його мати переїжджала з місця на місце -- то в м. Деражню до брата ОСОБА_14, то назад у с. Яснозір`я, а останні 3-4 місяці перед смертю вона жила в Яснозір`ї. Мати була безграмотна, тому він вчив її писати, показував букви.

За показами свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, ОСОБА_6 періодично мешкала то у м. Деражня, то у с. Яснозір`я, куди її забирав син ОСОБА_9. За кілька місяців до смерті вона повернулась у село в свій будинок, та жила в ньому до останнього дня разом із ОСОБА_7 Крім того, свідок ОСОБА_18 вказував, що ОСОБА_6 сама розписувалась у конторі за зарплату, коли працювала у місцевому колгоспі с. Яснозір`я.

Свідок ОСОБА_14, рідна мати відповідачів, у суді пояснила, що її свекруха ОСОБА_6 та свекор ОСОБА_10 за життя говорили, що все майно залишиться їхньому сину ОСОБА_9, бо він допомагав їм матеріально. Свідок стверджувала, що ОСОБА_6 була грамотна, могла читати газети та користуватись мобільним телефоном.

Свідчення ОСОБА_14 підтвердив допитаний як свідок ОСОБА_19, який вказав, що проживаючи по сусідству із покійною ОСОБА_6 чув, як вона і її чоловік говорили, що старшому сину ОСОБА_13 купили будинок у м. Деражня, а ОСОБА_19 залишиться хата у с. Яснозір`я. Незадовго до смерті ОСОБА_6 повернулась у свій будинок, де жила разом із сином ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_20, листоноша с. Яснозір`я, ствердила у суді, що починаючи з травня 2014 року і до самої смерті ОСОБА_6, вона щомісяця доставляла їй додому пенсію у с. Яснозір`я. ОСОБА_6 сама розписувалась у відомостях про отримання пенсії, рахувала гроші, виписувала газети.

Отже, показами свідків ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_20 спростовуються твердження позивача про те, що його мати ОСОБА_6 була неграмотна та була неспроможна ставити свій підпис.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 12.03.2018 року було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 01.02.2019 року № 10484/10485/18-32, підпис від імені ОСОБА_6 у графі «підпис» у заповіті від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 від 13.04.2012 року, що посвідчений секретарем Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_8, -- виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, та виконаний ОСОБА_6.

На підставі досліджених доказів суд доходить висновку про відсутність передбачених статею 1257 ЦК України підстав для визнання складеного ОСОБА_6 заповіту недійсним, оскільки із врахуванням усіх наявних у матеріалах справи доказів та вимог статей 1233, 1234, 1247 ЦК України, суд встановив, що ОСОБА_6, скориставшись наданим їй правом, 13.04.2012 року склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_7, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало її волі, оспорюваний заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, заповіт підписаний особисто заповідачем ОСОБА_6 та посвідчений уповноваженою особою органу місцевого самоврядування - секретарем Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницьклї області ОСОБА_8 із здійсненням державної реєстрації у Спадковому реєстрі за № 2.

Водночас позивач ОСОБА_1 усупереч покладеному на нього ст. 60 ЦПК України 2004 року, та ст. 81 ЦПК України 2017 року обов'язку, не довів також наявність обставин, на які він посилалися як на підставу своїх позовних вимог, зокрема того, що посадова особа Яснозірської сільської ради мала бути уповноважена на вчинення нотаріальних дій відповідним рішенням виконавчого комітету.

Розпорядженням виконавчого комітету Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 27.04.2002 року відповідно до Закону України «Про нотаріат» було призначено уповноважену особу, яка має право вчиняти нотаріальні дії на території Яснозірської сільської ради з питань, віднесених законом до відання виконкому, та покладено обов'язки із вчинення нотаріальних дій -- секретаря сільської ради ОСОБА_8 (т.1 а.с. 214-215).

Виходячи з наведеного доводи позивача щодо недійсності заповіту у зв'язку з тим, що заповіт був посвідчений особою, яка не мала на це право, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 посвідчувала заповіт, будучи посадовою особою - секретарем виконавчого комітету Яснозірської сільської ради та відповідно до Порядку від 11.11.2011 року мала такі повноваження на вчинення нотаріальних дії на території Яснозірської сільської ради.

Щодо твердження позивача про заведення нотаріальною конторою спадкової справи не за місцем відкриття спадщини суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша та друга статті 1220 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 1.13 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, (чинним на час вчинення оспорюваних нотаріальних дій) було визначено, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

Статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини визначається останнє місце проживання спадкодавця, а якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або його основної частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Зазначена стаття при визначені місця проживання виходить з правил ст. 29 ЦК України, відповідно до якої місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При визначенні місця відкриття спадщини потрібно спочатку перевіряти наявність постійного місця проживання (тобто реєстрацію), якщо постійного місця проживання немає - переважне, а якщо немає переважного - тимчасове.

Доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути, зокрема, довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування, правління ЖБК про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним.

Як зазначено вище ,у матеріалах спадкової справи (т.1 а.с. 89, (зворот) міститься акт Яснозірської сільської ради від 23.01.2017 року, згідно змісту якого ОСОБА_7 на час смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, проживали сумісно за адресою: АДРЕСА_1 та вказаний факт у судовому засіданні засвідчили всі допитані судом вищезазначені свідки.

Таким чином, суд вважає, що Віньковецькою державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті ОСОБА_6 була заведена правомірно за місцем відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування отримують спадкоємці за законом в порядку черговості, визначеною у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (частини перша та друга статті 1223 Цивільного кодексу України).

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, коли спадкоємцями укладено договір про зміну черговості права на спадкування.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Така заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як пояснив позивач у судовому засіданні, протягом встановленого строку заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори він не подавав, оскільки не мав такого наміру, і таким чином пропустив строк для прийняття спадщини.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові -на позивача.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката стороною відповідача суду надано довіреність від 31.08.2017 року ОСОБА_1, згідно з якою він уповноважив ОСОБА_4 бути його представником у суді; ордер серії ВН № 042134 про надання адвокатом ОСОБА_4 правової допомоги ОСОБА_3 (т.1 а.с. 139, 140); квитанції до прибуткового касового ордера № 2568 від 30.08.2017 року та № 121 від 16.04.2019 року про отримання від ОСОБА_3 8000 гривень гонорару; розрахунок витрат, понесених на правничу допомогу відповідачам адвокатом ОСОБА_4

Тому із врахуванням наданої правничої допомоги відповідачам адвокатом ОСОБА_4, та зокрема складності справи, надання консультацій, ознайомлення із матеріалами справи, тривалості участі у судових засіданнях, підготовки до виступу у судових дебатах, суд вважає за необхідне стягнути із позивача 6800 гривень на користь ОСОБА_3, оскільки письмові заперечення на позовну заяву, вартість яких у розрахунку зазначена 1200 гривень, адвокатом у справі не подавались.

Керуючись ст. 11, ст. 15, ст. 16, ст. 1221, ст. 1233, ст. 1234, ст. 1247, ст. 1251, ст. 1257, ст. 1261 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 10-13, ст. 17, ст. 137, ст. 141, ст.ст. 258-259, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_9, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя АДРЕСА_1 ( шість тисяч вісімсот) гривень як витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 26.04.2019 року.

Суддя О.М.Волкова