ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1047/15-ц Номер провадження 22-ц/814/202/19Головуючий у 1-й інстанції Щабельська І.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Одринської Т.В.

секретар: Ряднина І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2015 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ТОВ «Дата ОСОБА_3» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 09 жовтня 2013 року між відповідачем та ПАТ"Альфа-Банк" був укладений кредитний договір № 500420058 із строком дії до 10 жовтня 2016 року і відповідачу був наданий кредит в сумі 15 991 грн. 62 коп. зі сплатою 14,99 % річних, однак свої зобовязання по поверненню кредитних коштів вона не виконує, внаслідок чого станом на 10 вересня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 26 808 грн. 92 коп. Згідно договору фаторингу від 30 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ "Альфа-Банк" право вимоги по вказаному вище договору передано ТОВ «Дата ОСОБА_3».

У позові товариство просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Дата ОСОБА_3» заборгованість 26 808, 92 грн., а саме: за кредитом 15637, 10 грн., по відсотках 3478, 29 грн., по комісії 5893, 53 грн., штраф 1800 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» заборгованість станом на 10 вересня 2015 року за кредитним договором № 500420058 від 09 жовтня 2013 року в сумі 26 808 /двадцять шість тисяч вісімсот вісім/ грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» в рахунок відшкодування судових витрат 1218 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуду першої інстанції необхідно було перевірити усі вимоги позивача та чим вони обгрунтовані, відстежити розрахунки заборгованості на підставі яких банк визначив суму боргу з розміром неустойки.

Скаржник вважає, що позивачем неправомірно нараховано штраф і пеню за одне й те саме порушення, тобто допущено подвійну відповідальність позичальника, а також поза увагою суду залишились положення ст. 551 ЦК України щодо річного строку давності до вимог про стягнення неустойки.

Помилковим вважає ОСОБА_2 висновок суду про можливість стягнення суми комісії, так як Верховним Судом у справі №6-1746цс16 висловлена позиція, що комісія не повязана з поверненням кредиту, а тому є незаконною.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 09 жовтня 2013 року відповідач уклала з ПАТ «Альфа_Банк» кредитний договір, на підставі якого отримала у ПАТ "Альфа-Банк" кредитні кошти в сумі 15 991 грн. 62 коп. зі строком погашення до 10 жовтня 2016 року та сплатою 14,99 % на рік на суму залишку заборгованості, а також зобов'язалась оплачувати комісії та штрафи, передбачені договором.

15 листопада 2013 року відповідач здійснила один платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, після чого припинила виконання своїх зобов'язань в частині повернення кредитних коштів. Внаслідок цього станом на 10 вересня 2015 року загальна заборгованість становить 26 808 грн. 92 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 15 637 грн. 10 коп., заборгованості за відсотками - в сумі 3478 грн. 29 коп., заборгованості за комісією - в сумі 5893 грн. 53 коп., штрафу - в сумі 1800 грн.

30 вересня 2014 між ПАТ "Альфа-Банк" та позивачем був укладенитй договір факторингу, відповідно до якого останній одержав право вимоги з відповідача за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині повернення грошових коштів позивач звернувся до неї з вимогою про дострокове повернення кредиту, що передбачено п. 15 договору, однак остання дану вимогу не виконала.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що у відповідача ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед позивачем, у звязку з неналежним виконанням покладених на неї зобовязань за кредитним договором №500420058 від 09.10.2013 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість задоволення позову ТОВ «Дата ОСОБА_3» та стягнення боргу з відповідача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірності розрахунків боргу та нарахування неустойки у вигляді пені і штрафу, оскільки як вбачається із матеріалів справи, позивач вимоги про стягнення суми пені не заявляв і рішенням суду пеня не стягнута, окрім того, будь-яких доказів на спростування наведеного позивачем розрахунку заборгованості по кредиту, ОСОБА_2 не надала.

Що стосується доводів про річний строк позовної давності, який застосовується до вимог про стягнення неустойки, то із наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість по штрафам проведена за останній календарний рік станом на 10.09.2015 року і складає 1800 грн.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачки про час розгляду справи, оскільки виклик ОСОБА_2 здійснювався судо першої інстанції за місцем її реєстрації у сел. Диканька, про зміну місця свого проживання та місцезнаходження відповідач ані позивача, ані суд не повідомляла.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення нарахованої відповідачем суми комісії по договору, виходячи з наступного.

Установлено, що умовами, укладеного між сторонами кредитного договору встановлено, що позичальник щомісччно сплачує банку комісію за управління кредитом.

За змістом частин четвертої, п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, а у відповідності до частини восьмої статті 18 Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Умови кредитного договору, які передбачають стягнення зі споживача щомісячної комісії є нікчемними та не потребують визнання недійсними.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту, за управління кредитом, інші послуги, такі умови призводять до зміни у витратах позичальника, що є незаконним в силу частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого суду необхідно скасувати в частині задоволення позову ТОВ «Дата ОСОБА_3» про стягнення комісії за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України відповідно підлягає зменшенню сума судового збору, стягнутого із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дата ОСОБА_3» при розгляді справи у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, що становитиме 950, 04 грн.

Ухвалою апеляційного суду від 19.02.2019 року ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору при поданні апеляційної скарги, у звязку із скрутним матеріальним становищем.

У звязку з викладеним, судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає розподілу таким чином: 401,94 грн. підлягають стягненню з ТОВ «Дата ОСОБА_3» пропорційно до задоволених вимог, решта суми судового збору у розмірі 1425, 06 грн. віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2015 рокускасувати в частині задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комісії.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комісії відмовити

Зменшити розмір стягнутого із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» судового збору, сплаченого при поданні позову з 1218 грн. до 950, 04 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» на користь держави 401, 94 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1425,06 грн., від сплати якого ОСОБА_2 звільнена віднести за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

ОСОБА_4