Справа № 456/4123/18
Провадження № 2/456/401/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою, згідно якої просить ухвалити рішення, та визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 126,5 кв.м., право власності на яку згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.04.2009 р. за № 22392326 зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 та легковий автомобіль марки AUDІ A6 2009 року випуску, двигун 2,0 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, який також зареєстрований на імя ОСОБА_2, спільною сумісною власністю подружжя і здійснити поділ цього майна між нею та ОСОБА_2 виділивши їй у власність Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 126,5 кв.м., а також Ѕ частину транспортного засобу вартістю 231 664,13 грн. Просить автомобіль присудити відповідачу, а їй грошову компенсацію у розмір 231 664,13 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. За умови попереднього внесення відповідачем, у користування якого знаходиться автомобіль, вартості цієї частки у розмірі 231 664,13 грн. на депозитний рахунок суду припинити її право на частку у спільному майні, яким є транспортний засіб.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покладається на те, що 26.09.1992 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалось, тому вона звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу. За час спільного проживання у шлюбі вони набули наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 126,5 кв.м., вартість якої згідно висновку становить 1 644 635 грн., а також транспортний засіб марки AUDІ A6 2009 року випуску, двигун 2,0 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, який придбаний у 2013 р. за 22 000 Євро. На даний час середня вартість аналогічного автомобіля за даними сайту AUTO.RIA становить 17 500 доларів США, що у гривневому еквіваленті згідно з курсом НБУ становитиме 463 328,25 грн.. За наведених вище обставин загальна вартість набутого у шлюбі майна становить 2107963,25, а вартість належної її частки становить 1053981,63 грн. Також зазначила, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, тому вона просить присудити їй грошову компенсацію за її частку , однак, лише за умови попереднього внесення відповідачем, у користуванні якого знаходиться автомобіль, вартості цієї частки у розмірі 231 664,13 грн. на депозитний рахунок суду надасть згоду на припинення її права на частку у спільному майні, яким є даний транспортний засіб. У звязку з тим, що квартира та автомобіль зареєстровані на відповідача, згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просила суд задоволити їх повністю. Додатково пояснила, що

шлюб між нею та відповідачем на даний час розірваний. Від даного шлюбу у них є син, який проживає разом з нею. У звязку з тим, що відповідач не вніс на депозитний рахунок суду кошти у сумі 231 664,13 грн. у рахунок компенсації її частки у майні, а саме транспортному засобі просила суд визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частину автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти поділу нажитого спільного майна, однак зазначив, що грошову компенсацію виплатити не в змозі. Також вказав, що згідний продати спільне майно та поділити кошти з позивачкою порівну.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так у судовому засіданні встановлено та таке не заперечувалось сторонами, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який 26.09.1992 р. було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 394 від 26.09.1992 р. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5.12.2018р. шлюб між сторонами розірвано.

Також, згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2007 р. за ОСОБА_2 було визнано право власності на реконструйовану квартиру по вул. Колесси 51/1 у м. Стрию /а.с.10-11/, яке в подальшому було зареєстровано за ОСОБА_2, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22392326 від 06.04.2009 р./а.с.12/

Згідно технічного паспорту на квартиру по вул. Колесси 51/1 у м. Стрию загальна площа такої становить 126,5 кв.м., вартість якої згідно наявного у матеріалах справи висновку становить 1 644 635,00 грн./а.с.6-9,13/

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що сторонами під час шлюбу у 2013 р. було придбано автомобіль марки AUDІ A6 2009 року випуску, двигун 2,0 TDI, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копією реєстраційної картки транспортного засобу /а.с. 40/ На даний момент автомобіль перебуває у користуванні відповідача.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст.61 СК України, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під

час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, враховуючи, що реконструкція спірної квартири АДРЕСА_1, а також оформлення права власності на вказану квартирупроводилось під час перебування сторін по справі у шлюбі, то така є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у звязку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою та відповідачем право власності за кожним з них на 1/2 частку спірної квартири.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно із ч.5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У відповідності до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 17.01.2017 р. по справі № 6-2565цс16, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі вищенаведеного, врахувавши той факт, що відповідачем ОСОБА_2 не виконані належним чином вимоги закону, а саме не внесено на депозитний рахунок суду суму грошової компенсації за частку позивачки у праві спільної сумісної власності, тому суд згідно вимог закону визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні по 1/2 без його реального поділу і залишає майно транспортний засіб марки AUDІ A6 2009 року випуску, двигун 2,0 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, у їх спільній частковій власності.

У відповідності до ст. 141 ЦПК з відповідача слід стягнути частково у користь позивача сплачений нею та документально підтверджений судовий збір у розмірі 2643 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним з них на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 126,5 кв.м..

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним з них на Ѕ частини транспортного засобу марки AUDІ A6 2009 року випуску, двигун 2,0 TDI, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_4, зареєстрований на імя ОСОБА_2 та залишити автомобіль у їх спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.код НОМЕР_5, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючий за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя: ОСОБА_3