Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 750/3879/17

провадження № 61-13008св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Чернігівська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2018 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Тагієва С. Р.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником 4/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 належить 5/18 частин вказаного домоволодіння. Проте, при приватизації земельної ділянки відповідач отримав у власність земельну ділянку більшого розміру, ніж припадає на його частку у праві власності на домоволодіння, оскільки ним у власність отримано і лишки землі. Таким чином, як вказує позивач, відповідачу згідно оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради передано у власність земельну ділянку площею 0,0374 га, у тому числі, і лишки землі, право на які має і позивач, при цьому у технічній документації міститься акт погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами, в якому підпис виконаний не нею, а іншою особою.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_4 просила суд визнати незаконним та скасувати пункт 1.149 рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року про надання у власність безоплатно ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га на АДРЕСА_1. Також позивач просила визнати недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0319 га, кадастровий номер НОМЕР_2; державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер НОМЕР_4; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 площею 0,0003 га, кадастровий номер НОМЕР_6, які розташовані у АДРЕСА_1, видані ОСОБА_5 на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 8143.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1.149 рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року про надання у власність безоплатно ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0374 га на АДРЕСА_1.

Визнано недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0319 га, кадастровий номер НОМЕР_2; державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер НОМЕР_4 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 площею 0,0003 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташовані у АДРЕСА_1, видані ОСОБА_5 на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 8143.

Стягнуто з ОСОБА_5 та Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 по 640,00 грн з кожного по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Чернігівської міської ради про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,0374 га порушено право позивача на користування земельною ділянкою того розміру, що дорівнює її частці у праві власності на домоволодіння (яке виникло у позивача раніше, ніж у відповідача), вона має право на користування лишками, адже їй залишилась у користування земельна ділянка площею 0,0142 га та у спільному користуванні співвласників двір площею 0,0095 га.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2018 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що пункт 1.149 рішення Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року про надання у власність безоплатно ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 0374 га відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування немає. Позовні вимоги про визнання недійсними державних актів є похідними, тому задоволенню також не підлягають.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення апеляційного суду скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано та не надано оцінки тим обставинам, що попередні власники будинку № АДРЕСА_1 та землекористувачі спірної земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, отримали у користування земельну ділянку площею 1000 кв. м, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів від 11 листопада 1948 року № 1051. За змістом даного рішення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділено земельну ділянку площею 1000 кв. м на АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва житлового будинку. Відтак, вказане рішення спростовує висновки суду апеляційної інстанції про те, що земельна ділянка в розмірі 527 кв. м є лишками та нікому у користування не виділялись і при визначенні права позивача на землю слід виходити із розміру земельної ділянки 600 кв. м, який зазначено у договорі.

Крім того, ОСОБА_4 просила суд касаційної інстанції дослідити нові докази, а саме копію рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 11 листопада 1948 року № 1051; копію рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 25 червня 1954 року № 1019; копію супровідного листа з державного архіву Чернігівської області від 30 січня 2018 року, копію рішення Чернігівської міської ради про переіменування вулиць від 07 червня 2001 року.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиви на касаційну каргу не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31 жовтня 1979 року придбала у ОСОБА_8 4/18 частин житлового будинку із надвірними спорудами у АДРЕСА_1. У вказаному договорі зазначено, що жилий будинок дерев'яний, має 55,3 кв. м жилої площі, з надвірних будівель є два сараї та два льохи. Ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв. м (а .с. 8-9).

Згідно викопіювання із плану будівельного кварталу № 61 від 24 лютого 1969 року, загальна площа присадибної ділянки на АДРЕСА_1 на вказаний хронологічний період становила 1 127 кв. м, в тому числі, 527 кв. м зазначені, як лишки (а. с. 76).

Такий же розмір присадибної земельної ділянки зазначено і у генеральному плані (схемі) станом на 24 травня 1983 року (а. с. 10).

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння на АДРЕСА_1 у м. Чернігові, рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 25 червня 1954 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виділено земельну ділянку площею 600 кв. м на АДРЕСА_2 (а. с. 64), а вже збудований будинок на АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію згідно акту прийняття індивідуального домоволодіння від 08 липня 1970 року та 07 вересня 1970 року здійснено реєстрацію домоволодіння на АДРЕСА_1 у м. Чернігові на земельній ділянці площею 600 кв. м (а. с. 92-94).

Відповідно до договору дарування від 30 грудня 1983 року ОСОБА_8 подарувала своєму сину ОСОБА_5 5/18 частин житлового будинку із надвірними будівлями у м. Чернігові на АДРЕСА_1, і ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв. м.

Рішення Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року (двадцять друга сесія п'ятого скликання, пункт 1.149) ОСОБА_5 передано у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га на АДРЕСА_1 (а. с. 17).

На підставі вказаного рішення Чернігівської міської ради, 10 квітня 2008 року ОСОБА_5 видані: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0319 га, кадастровий номер НОМЕР_2; державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер НОМЕР_4, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 площею 0,0003 га, кадастровий номер НОМЕР_6, які розташовані у АДРЕСА_1. Зазначені державні акти на право власності на земельну ділянку зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 8143 (а. с. 14-16).

Відповідно до частин першої та другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені в статті 152 ЗК України.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗКУкраїни у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Положеннями частин другої та четвертої статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто, за загальним правилом, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Як правильно встановлено апеляційним судом, житловий будинок на АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. Співвласниками зазначеного будинку є ОСОБА_9, якій на праві власності належить 1/2 його частина, ОСОБА_5 - 5/18 частин, ОСОБА_4 -4/18 частин.

Також з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_9 на праві власності належить частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0, 0509 га, ОСОБА_5 відповідно до оспорюваного рішення Чернігівської міської ради від 21 листопада 2007 року - земельна ділянка площею 0,0374 га (а. с. 17, 91).

Тобто, у сукупності площа спірної земельної ділянки без виділення частки ОСОБА_4 уже перевищує 600 кв. м.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, Деснянським районним судом м. Чернігова при розгляді справи № 750/5476/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, встановлено, що позивач не підписувала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Чернігові.

При розгляді вказаної цивільної справи судом першої інстанції було призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта від 24 листопада 2016 року № 3609-3612/16-24, досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Б-В: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» та в графі «И-Й: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 08 серпня 2006 року, виконані рукописним способом пастою для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Б-В: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» та в графі «И-Й: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, м. Чернігів від 08 серпня 2006 року, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Досліджувані рукописні записи «НОМЕР_7» та «НОМЕР_8» від імені ОСОБА_4 в графі «Б-В: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» та в графі «И-Й: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, м. Чернігів від 08 серпня 2006 року, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою (а. с. 47-58).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, відмовлено.

При цьому суди виходили з того, що позивач не підписувала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки на АДРЕСА_1. Проте, складання державного акту на право власності на земельну ділянку здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку. На підставі даного виду документації ОСОБА_5 було передано у власність земельні ділянки на АДРЕСА_1. Таким чином, погодження меж у комплексі проведених робіт є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві власності. Погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок, при цьому приписи статті 198 ЗК України вказують, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. За даних обставин, підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації (а. с. 59-62, 69-71).

Разом з цим, непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов'язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність (висновок, викладений у постанові Великої Палати від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц).

Ураховуючи вищенаведені обставини, суди не перевірили добросовісність сторін щодо узгодження меж суміжних ділянок, та відповідність технічної документації із землеустрою відповідача вимогам Закону України «Про землеустрій».

Суди першої та апеляційної інстанцій на наведені норми матеріального права уваги не звернули, не перевірили чи відповідають частки спірної земельної ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_5 пропорційно їх часткам у праві власності на жиловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці, не залучили до участі у справі третього співвласника будинку, та таким чином не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи.

Доводи касаційної скарги про надання оцінки новим доказам, які заявником долучено до касаційної скарги, а саме копії рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 11 листопада 1948 року № 1051; копії рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 25 червня 1954 року № 1019; копії супровідного листа з державного архіву Чернігівської області від 30 січня 2018 року, копії рішення Чернігівської міської ради про переіменування вулиць від 07 червня 2001 року не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судами не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку запереченням відповідача, доводам апеляційної скарги.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2018 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик