1Справа № 335/1663/19 2/335/1236/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Тимченко А.В., розглянувши цивільну справу, в порядку спрощеного позовного провадження, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - Алейніков К.Г. звернувся з позовом, про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та 10.05.2018 за власним бажанням був звільнений (наказ № 1942-к від 10.05.2018).

Оскільки заборгованість відповідачем не сплачено, просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 49837,33 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.05.2018, та судові витрати.

Ухвалою судді від 15.02.2019, позовну заяву в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, відкрито в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

11.03.2019 до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Алейнікова К.Г., до якої додано квитанцію про сплату судового збору на виконання ухвали судді від 15.02.2019.

Ухвалою судді від 12.03.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку спрощеного позовного провадження.

08.04.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надавши бухгалтерську довідку та довідку про середній заробіток позивача. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 08.04.2019 року відсутня.

09.04.2019 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої представник позивача просить суд, в частині стягнення заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі у розмірі 49837,33 грн. залишити без розгляду, а в частині стягнення за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні збільшити у розмірі 74003,76 грн., а також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн., та суму збору сплаченої за вимогою про стягнення середнього заробітку у розмірі 768,40 грн.

У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає залишенню без розгляду, на підставі заяви представника позивача від 09.04.2019.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго». Був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (наказ № 1942-К від 10.05.2018 року)

Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну - заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі відсутня (розрахунок проведено 22.03.2019).

Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.

Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середньої заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов'язань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними.

Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже розмір середнього заробітку позивача за час затримки становить 74003,76 гривень з розрахунку: 216 робочих днів з 14.05.2018 по 21.03.2019 х 342,61 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується розрахунком позивача, який підлягає стягненню з відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 3500,00 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1500,00 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.2,3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - залишити без розгляду.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 14.05.2018 по 21.03.2019 у розмірі 74003 (сімдесят чотири тисячі три гривні 76 копійок) грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500,00 (одна тисяча п'ятсот гривень 00 коп.) грн., а всього у розмірі 75503,76 (сімдесят п'ять тисяч п'ятсот три гривень 76 копійок) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 коп.) грн.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: І.А. Крамаренко