Номер провадження: 22-ц/813/1624/19
Номер справи місцевого суду: 500/5806/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О.О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року про відмову в забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом про знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди. В обгрунтувння позовних вимог зазначала, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках по Ѕ без натурального виокремлення часток. З вересня 2016 року ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_2 розпочав будівельні роботи стосовно спорудження прибудови з виходом за межі фундаменту на 3 метри та без урахування аварійного стану будинку, у зв'язку з чим приміщення у вказаному житловому будинку почали руйнуватися ( а.с. 1-2 ВМ).

17 вересня 2018 року позивач звернулася до суду із заявою про накладення арешту на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1. В заяві позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 намагається провести відчуження своєї частини в житловому будинку різноманітними засобами, щоб уникнути виконання припису Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області ( а.с. 48-49 ВМ).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди було відмовлено, у зв'язку з тим, що з матеріалів справи не вбачається яким чином не вжиття заходів щодо накладення арешту на Ѕ частину вказаного будинку може вплинути на подальшу реалізацію рішення по справі ( а.с. 50-51 ВМ).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 24 жовтня 2018 року звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою заяву ОСОБА_2 про накладення арешту задовольнити. Так, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме що ОСОБА_3 намагається продати свою частку будинку, незважаючи на те, що до нього пред'явлено позов та, що саме невжиття заходів позову вплине на подальше виконання рішення по справі, а саме знесення прибудови та відшкодування шкоди позивачці, у зв'язку з самочинним будівництвом (а.с. 52-53 ВМ).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Заїкіна А.П. від 14 листопада 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (а.с.60-61) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року справу було призначено до розгляду (а.с.64).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою від 04 лютого 2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду Одеським апеляційним судом.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала. Інші учасники провадження в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, з матеріалів справи не вбачається яким саме чином не вжиття заходів щодо накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3, може вплинути на подальше виконання рішення суду по суті за вказаною справою, у зв'язку з тим, що предметом позову є зобов'язання відповідача знести прибудову з надбудовою другого поверху зазначеного житлового будинку.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про знесення самочинного будівництва, а саме прибудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, котрий належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках по Ѕ частині кожному (а.с.1-2). Разом з тим, 24 лютого 2017 року позивач зверталась до суду із заявою про доповнення позовних вимог, в якій доповнює свої первинні позовні вимоги та просить суд стягнути з ОСОБА_3 вартість необхідних ремонтних робіт у розмірі 75722,86 грн. для відновлення частини житлового будинку, яка належить позивачці на праві власності (а.с.17).

Згідно з п. 4 постанови пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Також в п.2 вказаної постанови зазначається, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види. Разом з тим, судом першої інстанції не було взято до уваги всі обставини справи, адже після звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги, в яких зазначає, що внаслідок будування відповідачем самочинної реконструкції, частина житлового будинку, яка належить на праві власності ОСОБА_2 значно погіршилася, прийшла в аварійний стан та потребує проведення ремонтних робіт, тому просить суд стягнути з ОСОБА_3 вартість необхідних ремонтних робіт у розмірі 75 722,86 грн, наявність яких значно впливає на розгляд заяви позивача про забезпечення позову. При цьому посилається на намагання здійснити відчудження об'єкту самочинного, на її думку будівництва, що у разі підтвердження, може суттєво ускладнити виконання рішення суду. Проте в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не міститься прямого зазначення, стосовно яких саме позовних вимог ОСОБА_2 вирішувалося питання щодо забезпечення позову, тобто дане уточнення взагалі не взято судом до уваги.

Таким чином, зважаючи на те, що судом першої інстанції було розглянуто заяву про забезпечення без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для вирішення цього питання, тому апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та повертає заяву про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року про відмову в забезпеченні позову - скасувати, заяву про забезпечення позову повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови виготовлений 22 квітня 2019 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк