УХВАЛА

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 361/4299/15

провадження № 61-3692 ск 19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., розглянувши клопотання ОСОБА_4 в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відновлення попереднього стану нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відшкодування майнової й моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності, поділ майна,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в даній справі, зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

11 квітня 2019 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду клопотання, в якому просив заборонити відповідачу ОСОБА_6 виконувати будь-які будівельні та опоряджувальні роботи, відчужувати землі та будь-які будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1., знесення будівель та насаджень, а також внесення їх під заставу як внесок до статутних фондів.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (SOKURENKO AND STRYGUN v. UKRAINE, № 29458/04 та № 29465/04, § 23, 24, ЄСПЛ, від 20 липня 2006 року).

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У клопотанні ОСОБА_4 просить ужити заходи, які за своїм змістом є вирішенням спору по суті, а тому правові підстави для його задоволення шляхом прийняття додаткової ухвали відсутні.

Керуючись статтями 260, 400 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Крат

В. І. Журавель