ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2195/19 Справа № 212/3849/18 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Зіміним М.В. у місті ОСОБА_2 та повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію, в обґрунтування якого зазначив, що він з 08.10.2003 року по 17.02.2016 року, часу звільнення за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Євраз ОСОБА_3», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка».

Вказує, що при звільненні у звязку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі середньої заробітної плати, оскільки він пропрацював на підприємстві відповідача 12 років 4 місяці 11 днів та був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію.

Зазначає, що 14.03.2018 він звертався до відповідача із відповідною заявою про виплату одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідачем 02.05.2018 року йому було відмовлено у виплаті належних грошових коштів з посиланням на наявність порушень трудової дисципліни протягом останнього року роботи.

Вказує, що у звязку із невиплатою належних йому грошових коштів діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті сну, спокою, порушенні його психофізичного стану

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 «Суха Балка» зобовязане виплатити йому одноразову допомогу у розмірі 9216,48 грн., середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 18.02.2016 року по 17.05.2018 року у розмірі 248845 грн., які просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2018 року, в якому виправлено описку ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від від 15 лютого 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі 9216 грн. 48 коп., без утримання податку з доходів фізичних осіб, середній заробіток за час невиплати одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі 248844 грн. 96 коп., без утримання податку з доходів фізичних осіб, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 першої інстанції не враховано, що Наказом по підприємству за № 605 від 17.02.2016 року гірничому майстру дільниці №1 ОСОБА_1, у звязку із порушенням п.2.8 Посадової інструкції оголошено догану, позбавлено 100% виробничої премії за лютий 2016 року, та премії за вклад в кінцевий результат діяльності підприємства за лютий 2016 року, з яким позивач ознайомлений під підпис.

Оскільки на день звільнення з підприємства у звязку з виходом на пенсію позивач ОСОБА_1 мав дисциплінарне стягнення у виді догани, останній згідно з положеннями п.5.16 Колективного договору ПАТ «Євраз ОСОБА_3», правонаступником якого є ОСОБА_4 «Суха Балка», на 2013-2014 року, права на отримання одноразової матеріальної допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію не мав.

Також вказав, що вимоги про стягнення середнього заробітку за частину часу затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію та моральної шкоди мають похідний характер, а тому вважає, що ці вимоги також не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_4 «Суха Балка» - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 «Суха Балка» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач у період з 08.10.2003 року по 17.02.2016 року, перебував у трудових відносинах з ОСОБА_4 «Євраз ОСОБА_3», правонаступником якого є ОСОБА_4 «Суха Балка» та працював підземним кріпильником, підземним гірничоробочим та гірничим майстром з повним робочим днем в підземних умовах на шахті ім. «Фрунзе», що підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.13-20).

Згідно наказу № 31-ос від 17.02.2016 року позивача звільнено з роботи 17.02.2016 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. (а.с.20).

14 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 «Суха Балка» із заявою про виплату, зокрема одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18.02.2016 по час звернення із заявою. (а.с.21)

02 травня 2018 року відповідачем на адресу позивача ОСОБА_1 направлено лист, згідно якого останньому повідомлено про проведення відповідачем з ним повного розрахунку при звільненні та виплаті всіх належних сум, відмовлено у виплаті виробничої премії за лютий 2016 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до п.5.16 Колективного договору ПАТ «Євраз ОСОБА_3», правонаступником якого є ОСОБА_4 «Суха Балка», на 2013-2014 роки, оскільки останньому, у звязку з порушенням трудової дисципліни, наказом по підприємству за №605 від 17.02.2016 року була оголошена догана, позбавлено 100% виробничої премії за лютий 2016 та невиплата премії за вклад в кінцевий результат діяльності підприємства за лютий 2016 року зазначені в заяві ОСОБА_1 вимоги задоволенню не підлягають. (а.с.22)

У відповідності до розрахункових відомостей ОСОБА_4 «Суха Балка» за грудень 2015- лютий 2016 років, ОСОБА_1 при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась. (а.с.23).

Відповідно до довідки ОСОБА_4 «Суха Балка», середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням грудень 2015 - січень 2016 року склала: 9216,48 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 54,86 грн. (а.с.24).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що при звільненні йому не була виплачена одноразова вихідна допомога при виході на пенсію в розмірі місячної середньої заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивачу з вини роботодавця йому не було виплачено одноразову вихідну допомогу при виході на пенсію в розмірі місячної середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача разом із середнім заробітком за час затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію, та мольною шкодою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію в розмірі місячної середньої заробітної, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію, однак не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ОСОБА_4 «Суха Балка», встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Додаткові умови виплат можуть встановлюватись у колективному договорі. (а.с.25).

Пунктом 5.16 Колективного договору на 2013-2014 роки ПАТ «Євраз ОСОБА_3», правонаступником якого є ОСОБА_4 «Суха Балка», (далі Колективний договір) встановлено зобовязання підприємства відповідача при звільненні працівника у звязку з виходом на пенсію з ПАТ за віком та за вислугою років, виплачувати одноразову матеріальну допомогу при безперервному стажі роботи в ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) та в інших підприємствах, закладах, організаціях з яких працівник був запрошений на роботу до ПАТ в порядку переводу за згодою між керівниками підприємств, закладів, організацій та відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи) в наступних розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для підземних робітників та робітників ДФС, віднесених до списку №1 від 2,5 до 10 років-1, від 10 до 15 років-2, від 15 до більше років-3. (а.с.111-117)

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Галузевої Угоди, оскільки встановлює обмеження у виплаті вихідної допомоги у звязку із наявністю порушень працівником трудової дисципліни.

У звязку з викладеним, колегія суддів погоджується з всновками суду першої про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обовязком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві та без врахування порушень трудової дисципліни працівником (протягом останнього року роботи).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 безперервно відпрацював на підприємстві відповідача 12 років 4 місяці 11 днів та був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію.

Отже, на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі місячної середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Позивач був звільнений з підприємства відповідача 17 лютого 2016 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці грудень 2015 року та січень 2016 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням склала 9216,48 грн.

При середньомісячній заробітній платі 9216,48 грн. вихідна допомога повинна становити один середньомісячний заробіток що дорівнює 9216,48 грн., а тому враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 9216,48 грн. одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію слід відмовити з тих підстав, що на день звільнення з підприємства у звязку з виходом на пенсію позивач ОСОБА_1 мав дисциплінарне стягнення у виді догани, та останній згідно з положеннями п.5.16 Колективного договору ПАТ «Євраз ОСОБА_3» на 2013-2014 року, права на отримання одноразової матеріальної допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію не мав, оскільки, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати умови Галузевої Угоди, виконання якої є обовязком для відповідача, а не умови Колективного договору ПАТ «Євраз ОСОБА_3» на 2013-2014 року, положення якого погіршують становище працівника та в якому зазначено, що одноразова допомога виплачується працівникові за умови відсутності порушення трудової дисципліни.

При цьому, положення п.5.16 Колективного договору ПАТ «Євраз ОСОБА_3» на 2013-2014 року, чи взагалі Колективний договір ПАТ «Євраз ОСОБА_3» на 2013-2014 року, не містить будь-яких застережень щодо втрату робітником соціальних пільг та гарантій у звязку з наявністю дисциплінарного стягнення у виді догани.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 17 лютого 2016 року, відповідач не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не виплатив вихідну допомогу при виході на пенсію.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, який не проведено станом на 17.05.2018 року.

Перевіряючи правильність стягнутого судом першої інстанції середнього заробітку за час невиплати одноразової допомоги при виході на пенсію, колегія суддів вважає, що розмір середнього заробітку, обчислений позивачем та стягнутий судом, підлягає зменшенню у звязку з невірним застосуванням позивачем при обчисленні середнього заробітку Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати.

Так, згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1, останній просив суд стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2016 року по 17.05.2018 року в сумі 248845 грн. обчислюючи його шляхом множення середньогодинного заробітку на число робочих годин у календарному місяці, включаючи неробочі дні, в той час, як таке обчислення має проводитись множенням середньогодинного заробітку на число робочих годин, без урахування неробочих днів.

Як вбачається із матеріалів справи, період затримки розрахунку при звільненні з 18.02.2016 року по 17.05.2018 року становить 4292 робочі години, тому обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути здійснено наступним чином: 4292 (робочі години) х 54,86 (середньочасова заробітна плата) = 235678,56 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час невиплати одноразової допомоги при виході на пенсію, стягнутого з відповідача на користь позивача із зменшенням цього розміру з 248 844 грн. 96 коп. до 235 678 грн. 56 коп.

При цьому, перевіряючи можливість застосування до спірних правовідносин принципу співмірності, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування такого принципу, з огляду на наступне.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі непроведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного ОСОБА_3 України № 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року та Постанові Верховного ОСОБА_3 № 61-28733св18 від 05.12.2018 року.

Таким чином, оскільки спір по справі щодо невиплаченої відповідачем одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію вирішено на користь працівника, відсутні правові підстави для застосування принципу співмірності.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, оскільки невиплатою одноразової вихідної допомоги при звільненні порушено трудові права ОСОБА_1 з оплати праці, що вказує на факт заподіяння йому моральних страждань через неотримання всіх належних від роботодавця виплат при звільненні, що зважаючи на його вік, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції, оскільки судом першої інстанції враховано тривалість не проведення повного розрахунку роботодавцем при звільненні позивача, глибину фізичних та моральних страждань позивача, враховано засади розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 04 червня 2018 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_6П,. згідно якого йому надана правнича допомога та на підтвердження понесення витрат на надання правничої допомоги позивачем надано акт приймання передачі правничої допомоги та квитанцію про сплату адвокату коштів в розмірі 3 000 грн.

Суд першої інстанції, задовольнивши позов, стягнув витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

У звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача та зменшенням розміру середнього заробітку за час невиплати одноразової допомоги при виході на пенсію стягнутого судом , колегія суддів вважає за необхідне зменшити стягнуті рішенням судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги адвоката з 3000 гривень до 2900 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру середнього заробітку за час невиплати одноразової допомоги при виході на пенсію, стягнутого з відповідача на користь позивача із зменшенням цього розміру з 248 844 грн. 96 коп. до 235 678 грн. 56 коп., та змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнуту з відповідач ана корист позивача із зменшенням цього розміру з 3000 грн. до 2900 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство «Суха Балка» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2018 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час невиплати одноразової допомоги при виході на пенсію, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 Радіка Магасумовича, зменшивши цей розмір з 248 844 грн. 96 коп. до 235 678 (двісті тридцять пять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 56 коп.

Рішення змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнуту з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 Радіка Магасумовича, зменшивши цей розмір з 3000 грн. до 2900 (дві тисячі девятсот) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного ОСОБА_3 протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: