ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/420/19 Справа № 185/8603/16 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь 70000.00 грн. матеріальної шкоди за розпискою від 20.12.2014 року та стягнути завдану їй моральну шкоду в розмірі 30000.00 грн.

Позов мотивований тим, що 20.12.2014 року відповідачами було надано розписку, згідно якої вони прийняли від неї грошові кошти в сумі 70000,00 грн. в рахунок купівлі - продажу хати по вул. Зелена 5-а м. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, власником якої є ОСОБА_2 Відповідачі не виконали свої зобов'язання та будинок їй не продали, тому вона змушена звернутися до суду. Вважає, що діями відповідачів їй завдана матеріальна, а також моральна шкода, яку вона оцінила в сумі 30000.00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено завдання їй матеріальної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Приймачи до уваги те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні цієї частини позовних вимог слід також відмовити.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року виправлено описку у зазначеному рішенні, вірно вказавши дату його ухвалення 09 січня 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що факт написання розписки відповідачами саме позивачу, про отримання від неї 70000.00 грн. не встановлено, так і не встановлено факту отримання вказаної суми коштів та спричинення матеріальної та моральної шкоди.

Так, розписка не містить в собі відомостей про те, що відповідачами отримані кошти саме від позивача, а не від іншої особи (а.с.4). Відомості про прізвище, ім'я та по батькові позивача в розписці зовсім відсутні. За таких підстав зазначена розписка не може бути визнана судом належним доказом передачі коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено завдання їй матеріальної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Приймачи до уваги те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні цієї частини позовних вимог слід також відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди. Ці правила отримали назву "Загальний (генеральний) делікт" та застосовуються до будь-яких випадків завдання шкоди. Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди даної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим). Разом з тим деліктне зобов'язання може виникнути і між особами, що перебувають в договірних відносинах, однак завдана шкода не має бути пов'язана з порушенням договірного зобов'язання. І лише у випадках, прямо передбачених законом, за правилами Глави 82 ЦК відшкодовується також шкода, завдана порушенням договірного зобов'язання (відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг) (§ 3 Глави 82); відповідальність перевізника за договором перевезення за шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю пасажира (ст. 928 ЦК) тощо).

Загальне правило встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Якщо мають місце спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 ЦК, треба застосовувати спеціальні норми. В противному випадку відшкодування шкоди відбуватиметься за правилами коментованої статті. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.)

Як вбачається з тексту розписки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 прийняли грошову оплату 20 грудня 2014 року у сумі 70 000 грн. за купівлю хати на вул. Зелена, 5а, де ОСОБА_2 є власником будівлі, даних про те, від кого вони прийняли зазначену грошову суму матеріали справи не містять.

За змістом ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України (чинних на час розгляду справи судом першої інстанції) обовязковою умовою задоволення позову є встановлення факту порушення прав позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки з тексту розписки не вбачається, що саме позивачка передала грошові кошти відповідачам на купівлю вищезазначеного домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, оскільки стягнення заборгованості не було предметом вищезазначеного позову.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_4