Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 369/9011/15-ц

провадження № 61-30518св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О.,Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року складі судді Ковальчук Л. М. та рішення Апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз») про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

У жовтні 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про зміну предмету позову.

Із урахуванням цієї заяви позов мотивований тим, що із 23 квітня 1999 року ОСОБА_4 проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

15 грудня 2014 року ОСОБА_4 уклала із Києво-Святошинською філією по експлуатації газового господарства договір про надання населенню послуг з газопостачання і їй присвоєний особовий рахунок за № НОМЕР_1.

За вказаною адресою ОСОБА_4 встановлений газовий лічильник із заводським номером 0046002, дата останньої повірки - 01 січня 1998 року. На час укладення договору показники лічильника становили 47 151,00 м куб.

Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків від 16 грудня 2014 року станом на 16 грудня 2014 року заборгованість за спожитий газ становила 5 437,69 грн.

На момент відключення газопостачання у будинку позивача показання лічильника газу становили 40 407,00 м куб., що підтверджується актом від 13 серпня 2015 року про відключення газоспоживаючих приладів абонента.

У період із 15 грудня 2014 року по 13 серпня 2015 року у будинку, в якому проживає ОСОБА_4 спожито 2 256,00 м куб. природного газу.

Станом на 16 грудня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за спожитий газ становила 5 437,69 грн, а вартість споживання нею газу за період із 15 грудня 2014 року по 13 серпня 2015 року становила 4 514,81 грн, всього за вказаний період ОСОБА_4 повинна сплатити 9 952,50 грн, без урахування встановлених їй пільг із оплати спожитого газу.

За період із 12 січня 2015 року по 12 серпня 2015 року ОСОБА_4 сплатила за спожитий газ 10 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість за спожитий газ станом на 12 серпня 2015 року відсутня та існує переплата у розмірі 47,50 грн, без урахування встановлених договором пільг.

У будинку разом із ОСОБА_4 проживають її мати - інвалід І групи, учасник бойових дій, та її брат, який є учасником війни в Афганістані. Вказаним особам встановлені пільги зі сплати спожитого природного газу у розмірі 100 та 75 відсотків від вартості спожитого газу.

У порушення умов укладеного договору про надання населенню послуг з газопостачання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» не виконало свого обов'язку щодо нарахування оплати за спожитий газ з урахуванням наявності пільг.

Оскільки обов'язку сплачувати грошові кошти за надання послуг з постачання газу у ОСОБА_4 не виникало, у зв'язку із наявною 100-відсоткової знижки, тому сплачені грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн є безпідставно набутими та підлягають поверненню.

13 серпня 2015 року працівники Києво-Святошинської філії з експлуатації газового господарства ПАТ «Київоблгаз» (далі - Києво-Святошинська ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз») без попередження відключили будинок позивача від газопостачання, посилаючись на те, що у ОСОБА_4 наявна заборгованість, та склали акт від 13 серпня 2015 року про відключення газоспоживаючих приладів абонента. У складеному акті ОСОБА_4 вказала свої зауваження на неправомірні дії працівників Києво-Святошинського ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз». Також у акті вказаний розмір заборгованості за спожитий газ у сумі 13 271,58 грн.

У зв'язку із відключенням будинку від газопостачання ОСОБА_4 змушена була сплатити 13 серпня 2015 року 5 271,58 грн.

Своїми протиправними діями ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» завдало позивачу та її рідним моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати неправомірними дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» із припинення газопостачання, що мало місце 13 серпня 2015 року у належній їй 2/5 частині будинку за адресою: АДРЕСА_1, стягнути із ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на її користь 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, стягнути із ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16 471,58 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування оплати витрат за спожитий природний газ для позивача проводився відповідачем відповідно до вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі - Правила) та на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а також укладеного між сторонами договору про надання населенню послуг з газопостачання і у межах наданих повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позову, у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача. Твердження позивача щодо неправомірних дій відповідача щодо відключення її від газопостачання є безпідставними, оскільки на момент відключення позивача від газопостачання у неї була наявна заборгованість за спожитий природній газ.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року у частині вимоги про зобов'язання вчинити дії скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» із припинення газопостачання, що мали місце 13 серпня 2015 року у належній ОСОБА_4 2/5 частині будинку за адресою: АДРЕСА_1, неправомірними. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що дії відповідача із припинення газопостачання є неправомірними, оскільки відповідачем у порушення вимог пункту 19 Правил не надсилалося споживачу попередження про припинення газопостачання. Твердження позивача про те, що її мати ОСОБА_6 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 03 листопада 1976 року («Удостоверение инвалида о праве на льготы»), є інвалідом війни III групи та має право на пільги та переваги, встановлені законодавством Союзу РСР та союзних республік для інвалідів війни, спростовується тим, що зазначене посвідчення втратило свою чинність у зв'язку із наданням ОСОБА_6 нового посвідчення від 08 грудня 2004 року серії НОМЕР_3, згідно з яким вона втратила статус «Інвалід війни» та набула статус «Учасник війни». Інформація у договорі про надання послуг з газопостачання від 15 грудня 2014 року про наявність у ОСОБА_6 100-відсоткової пільги на оплату послуг із газопостачання є опискою, оскільки вона внесена помилково на основі недостовірних відомостей, наданих позивачем.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції у нескасованій частині, рішення суду апеляційної інстанції у частині відмови у стягненні грошових коштів та вирішенні питання про розподіл судових витрат та у цих частинах направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при ухваленні рішень безпідставно послалися на акт звірки взаємних розрахунків від 16 грудня 2014 року, відповідно до якого заборгованість позивача за спожитий природній газ становила 5 437,69 грн, оскільки висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у цьому акті зроблений не позивачем. Крім того, що суди не дали оцінки розрахунку позивача, відповідно до якого станом на серпень 2015 року у останньої була переплата за наданні послуги із газопостачання у розмірі 47,50 грн. Разом із позивачем проживає її мати ОСОБА_6, яка відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 03 листопада 1976 року («Удостоверение инвалида о праве на льготы»), є інвалідом війни III групи та має право на пільги щодо сплати за спожитий природній газ у вигляді 100-відсоткоової знижки. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_6 виповнилося 89 років, то їй та позивачу на підставі частин другої, шостої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідачем повинні були надаватися пільги щодо сплати за спожитий природний газ у вигляді 100-відстокової знижки за плати за користування газом. Крім того, суди не стягнули із відповідача на користь позивача витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи від 09 грудня 2016 року у розмірі 2 972,70 грн у порядку розподілу судових витрат.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на праві власності належить 2/5 частини жилого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

15 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» укладений типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання. Розрахунок за надані послуги проводиться за встановленими цінами на підставі фактичних показань лічильника.

Відповідно до підпункту 3 пункту 28 вказаного договору споживач зобов'язаний вносити своєчасно та у повному розмірі плату за надані послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до підпункту 1 пункту 29 договору про надання населенню послуг з газопостачання від 15 грудня 2014 року виконавець має право припиняти постачання газу споживачеві у разі несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання із урахуванням вимог пункту 19 Правил.

13 серпня 2015 року працівниками Києво-Святошинського ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» складений акт про відключення газоспоживаючих приладів обліку, згідно з якого 13 серпня 2015 року проведено відключення газоспоживаючого обладнання шляхом опломбування крану на стояку, у зв'язку із наявною заборгованістю у розмірі 13 271,58 грн.

На час відключення газопостачання показники лічильника були зафіксовані на рівні 49 407,00 м куб.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків від 16 грудня 2014 року станом на 16 грудня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за спожитий газ складає 5 437,69 грн, показники лічильника - 47 151,00 м куб.

За результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи наданий висновок експертів від 09 грудня 2016 року № 18053/18054/16-32 про те, що підпис від імені ОСОБА_4, що міститься у графі «Абонент» у повідомленні про заборгованість від 15 грудня 2014 року виконаний не ОСОБА_4, зокрема, з навмисною зміною ознак власного підписного почерку, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Абонент» у рядку ліворуч від друкованого запису «Кравченко Олена Олексіївна» в акті звірки взаємних розрахунків від 16 грудня 2014 року виконаний не ОСОБА_4, зокрема з навмисною зміною ознак власного підписного почерку, а іншою особою.

За період із 01 січня 2013 року по 01 січня 2015 року ОСОБА_4 використано 6 831,00 м куб. газу на суму 9 273,05 грн, із яких 3 589,76 грн компенсовано державою у якості пільг, залишок, що підлягав оплаті складав 5 683,29 грн. У вказаний період ОСОБА_4 не сплачувала кошти ПАТ «Київоблгаз» за отриманні послуги.

У період із 01 січня по 01 серпня 2015 року ОСОБА_4 використано 2 162,00 м куб. газу на суму 8 928,27 грн, із яких 1 098,26 грн компенсовано державою у якості пільг, залишок, що підлягав оплаті складав 7 830,01 грн. У вказаний період ОСОБА_4 здійснено оплату за отриманні послуги на суму 2 000,00 грн.

Оплату наданих послуг із газопостачання 12 січня, 12 лютого, 12 березня, 12 квітня, 12 травня, 12 червня 2015 року на загальну суму 6 000,00 грн здійснено ОСОБА_4 із порушенням правил оформлення платіжних документів, у зв'язку із чим вказана сума коштів перерахована на балансовий рахунок ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» та не розподілена на особовий рахунок позивача як оплата за послуги. Після того як ОСОБА_4 звернулася до Києво-Святошинської ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» та надала відповідні квитанцій про оплату послуг із газопостачання кошти у розмірі 6 000,00 грн були перераховані на її особовий рахунок.

Оплату послуг, проведену 12 липня та 12 серпня 2015 року, на загальну суму 2 000,00 грн здійснено на розрахунковий рахунок, який закритий для здійснення платежів, про що позивача була повідомлено та надано пояснення щодо необхідних дій для переведення коштів на діючий рахунок.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

Пунктом 17 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим. Газопостачальне підприємство має право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Згідно з пунктом 30 Правил газопостачальне підприємство має право проводити щороку станом на 1 січня та 1 липня разом із споживачем звіряння фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу з підписанням відповідного акта.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 13 липня 2010 року № 812 (втратила чинність 01 травня 2014 року) затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 6 тис. куб. м на рік за наявності газових лічильників, - 1,0980 грн за 1 куб. м.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03 квітня 2014 року № 420 (втратила чинність 01 квітня 2015 року) затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 6 тис. куб. м на рік за наявності газових лічильників, - 1,788 грн за 1 куб. м.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03 березня 2015 року № 583 затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 куб. м, для індивідуального опалення або комплексного споживання (приготування їжі та/або підігрів води) у період із 01 травня по 30 вересня (включно) - 7,188 грн за 1 куб. м.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Належним чином оцінивши наявні у матеріалах справи докази та встановивши, що позивач у порушення умов договору про надання населенню послуг з газопостачання та вимог законодавства України невчасно здійснювала оплату за спожитий природний газ, у зв'язку із чим у неї станом на 13 серпня 2015 рік виникла заборгованість у розмірі 13 271,58 грн, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у зв'язку із його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із недоведеності позивачем заподіяння моральної шкоди, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують факт завдання такої шкоди.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що суди безпідставно послалися на акт звірки взаємних розрахунків від 16 грудня 2014 року, відповідно до якого заборгованість позивача за спожитий природній газ становила 5 437,69 грн, оскільки висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у цьому акті зроблений не позивачем, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України 2004 року висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказах. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що непідписання акта позивачем не спростовує факту наявності заборгованості останньої за спожитий природний газ.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач підтвердила факт наявності у неї заборгованості у розмірі 5 437,69 грн станом на момент укладення із відповідачем договору про надання населенню послуг із газопостачання, а саме 15 грудня 2014 року.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не дали оцінки розрахунку позивача, відповідно до якого станом на серпень 2015 року у останньої була переплата за наданні послуги із газопостачання у розмірі 47,50 грн, оскільки судами встановлено у позивача наявність заборгованості за спожитий природний газ на підставі розрахунку заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_4 зі змісту якого вбачається, що він відповідає вимогам Правил, постановам Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, а також укладеного між сторонами договору про надання послуг з газопостачання.

Твердження заявника у касаційній скарзі про те, що її мати ОСОБА_6 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 03 листопада 1976 року («Удостоверение инвалида о праве на льготы»), є інвалідом війни III групи та має право на пільги щодо сплати за спожитий природній газ у вигляді 100-відсоткоової знижки, спростовується тим, що зазначене посвідчення втратило свою чинність у зв'язку із наданням ОСОБА_6 нового посвідчення від 08 грудня 2004 року серії НОМЕР_3, згідно з яким вона втратила статус «Інвалід війни» та набула статус «Учасник війни».

Посилання заявника у касаційній інстанції на те, що суди не стягнули із відповідача витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у порядку розподілу судових витрат, не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень. Оцінюючи доводи касаційної скарги в цілому, суд має виходити з імперативного припису правила частини другої статті 410 ЦПК України, згідно з яким не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. При цьому позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду апеляційної інстанції у порядку, передбаченому статтею 220 ЦПК України 2004 року, із заявою про ухвалення додаткового рішення у частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Рішення судів у частині вимог про визнання неправомірними дії ПАТ по водопостачанню та газифікації «Київоблгаз» із припинення газопостачання не оскаржується, а тому касаційний суд не переглядає рішення судів у цій частині.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої інстанції у нескасованій частині та суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року у нескасованій частині та Апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик