ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1292/18Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/511/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін - ОСОБА_1 та її представника адвоката Данилюка О,Є.; представника позивачів адвоката Жеребецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/1292/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року, ухвалену суддею Іваницьким О.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третьої особи Зборівського районного бюро технічної інвентаризації про поділ будинковолодіння -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про реальний поділ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2

Ухвалою Зборівського районного суду від 30 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Зборівського районного суду від 30 липня 2018 року у справі за №607/4151/14-ц та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що позов був поданий із порушенням правил підсудності, оскільки позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (загальне правило підсудності справ). Місцем проживання ОСОБА_1 є м. Тернопіль, тому позов щодо неї повинен розглядати Тернопільський міськрайонний суд.

Також зазначила, що позов від імені позивачів подала ОСОБА_7 , яка підписала позовну заяву всупереч вимогам ст. 177 ЦПК України, оскільки до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Доручення у справі датоване дев`ятим серпня 2018 року, що свідчить про те, що на момент постановлення спірної ухвали доручення не було, а тому суд не повинен був відкривати провадження по справі, а застосувати наслідки ст. 185 ЦПК України.

Що ж стосується судового збору, то він був сплачений позивачами не у повній мірі оскільки, згідно Закону України "Про судовий збір" у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Крім того, звертаю увагу суду на той факт, що позивачами чітко не визначені позовні вимоги. Так, не зрозуміло, чи позивачі ставлять позовні вимоги щодо виділу часток в натурі, чи то щодо виділення часток у користування та володіння. Також, не зрозуміло кому провести виділ, всім позивачам чи комусь одному.

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що позов від усіх позивачів підписаний нею на підставі Договору - доручення про надання правової допомоги від 3 липня 2018 року, який був укладений між позивачами та нею, як адвокатом, що не суперечить умовам договору та вимогам статей 58, 62, 64 ЦПК України.

Щодо сплати судового збору сторонами по справі та витрат по сплаті вартості висновку судового експерта у сумі 6292 грн, витрат на професійну правничу допомогу, суд вправі вирішити дане питання за результатами розгляду справи, про що зазначає у судовому рішенні (ст. 141 ЦПК України).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Данилюк О.Є. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнала, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, пояснивши, що позов був підписаний нею, як представником, на підставі договору - доручення про надання правової допомоги від 03 липня 2018 року, а уже 9 серпня 2018 року укладено довіреність на ведення справи в суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, вислухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відкриваючи провадження і призначаючи підготовче засідання по вказаній справі у відповідності до ст. 187 ЦПК України, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що вимоги позовної заяви відповідають нормам ст. 175 ЦПК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про реальний поділ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2

Нормою ч. 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Так, статтею 30 ЦПК України врегульовано питання виключної підсудності.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як зазначено в узагальненні судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року, підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (зараз ст. ст. 27-30 ЦПК України ).

Відповідно до частини 1 статті 114 ЦПК України (ст.30 ЦПК України в редакції чинній на час подачі позову), що є спеціальною нормою стосовно статті 27 ЦПК, яка передбачає загальне правило подання позовів за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача - фізичної особи, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність).

Крім цього, як роз`яснено в п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Згідно п. 42 цієї ж постанови виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи позов стосується будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Тому, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правомірно прийняв до свого провадження даний спір, враховуючи місцезнаходження спірного майна, а тому справа по підсудності підлягає розгляду Зборівським районним судом.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо несплати судового збору кожним із позивачів окремим платіжним документом, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді; у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 141 ЦПК.

Відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. (ч. 2 ст. 176 ЦПК України)

Як вбачається із матеріалів справи позов заявлений про виділ частини із житлового будинку.

Таким чином, в даному випадку судовий збір слід сплачувати, виходячи із вартості майна, при цьому слід мати на увазі, що його вартістю є не його інвентарна чи договірна вартість, а дійсна вартість майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в ч. 4 п. 6 постанови від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано у цьому населеному пункті чи місцевості.

Із долученої до позовної заяви квитанції вбачається, що спір оплачено однією квитанцією. Суд же першої інстанції не позбавлений можливості при кінцевому вирішенні спору достягнути недоплачений судовий збір із учасників справи. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що проведена судова будівельно-технічна експертиза №1189/18-22 від 10.04.2019 року (зі згоди апелянта), якою й визначено вартість спірного будинковолодіння.

Безпідставними є твердження апелянта щодо не долучення до позовної заяви копії документа, що підтверджує повноваження представника позивачів та право на підписання позовної заяви, оскільки як вбачається із договору-доручення про надання правової допомоги від 03 липня 2018 року ОСОБА_7 було надано право на представлення інтересів позивачів зі всіма права, передбаченими нормами цивільно процесуального кодексу.(п.2.2.6).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Зборівського районного суду від 30 липня 2018 року відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків