Справа № 529/267/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт. Диканька, розглянувши без проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, 16 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свій позов позивач, мотивує тим, що він з відповідачем по справі мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3, на утримання якої він, згідно рішення Диканського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2018 року, сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів свого доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При цьому, він не заперечував проти ухвалення такого рішення.

Як пояснює позивач, в своєму позові, що через зміну його сімейного стану та погіршення матеріального стану, відсутність стабільного заробітку, розмір аліментів, які він на даний час сплачує на користь відповідача, на утримання спільної неповнолітньої дочки ОСОБА_4, для нього є непосильним та ставить його у скрутне матеріальне становище.

Позивач зазначає, що окрім неповнолітньої дочки ОСОБА_4, також, від другого шлюбу має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які також потребують належного утримання, а тому сплачувати, у встановленому судом розмірі, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, він не має можливості. В той же час, позивача вказую, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, а тому забезпечення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 повинно покладатися, як на позивача так і на нього - відповідача по справі.

Відповідач була повідомлена про розгляд справи відповідно до чинного законодавства, що підтверджується відповідною поштовою розпискою про вручення йому позовної заяви та додатків до неї, однак у визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подала.

Оскільки справа є незначної складності, є пріоритетним швидке вирішення спору, позивачем в позові не ставляться питання, щодо проведення тієї чи іншої експертизи, окрім цього, сторони після відкриття провадження по справі не висловили своїх заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, то відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 3, 5 ст. 279 ЦПК України справа була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2018 року стягнуто з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 16 червня 2011 року і на час розгляду справи в суді, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб.

З наявної у матеріалах справи довідки виданої виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, що разом з позивачем зареєстровані дружина, а також неповнолітня дочка ОСОБА_5, 11.07.2011 року, неповнолітній син ОСОБА_6, 20.10.2017 року.

Судом встановлено, що неповнолітня дочка позивача від першого шлюбу - ОСОБА_3 з часу розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 і до теперішнього часу постійно проживає разом з матірю відповідачкою по справі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що через народження у новому шлюбі двох дітей, які є неповнолітніми, сплата відповідачеві аліментів у встановленому розмірі є неможливою, оскільки, вказана обставина і являється підставою для зменшення розміру аліментів на дочку від першого шлюбу, адже обов'язок позивача як батька утримувати кожну свою дитину є абсолютним.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сам позивач при розгляді справи про стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітньої дочки ОСОБА_4, від першого шлюбу, не заперечував проти такого стягнення і саме в такому розмірі. А неповнолітні дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9, від другого шлюбу, були народженими, до ухвалення такого рішення, що в свою чергу, такий факт не може розцінюватись, як зміна сімейного стану, у зв'язку з яким відбулось погіршення його матеріального стану.

В той же час, суд не приймає до уваги твердження позивача про неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, окрім зазначених вище фактів, ще і через тимчасове безробіття останнього, оскільки позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку та забезпечувати своїх дітей у визначеному розмірі як для старшої дочки ОСОБА_4, так і для молодшої дочки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9, які проживаю разом з ним. Останній не надав доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище. Таким чином, відсутність офіційних джерел доходів не звільняє позивача як батька, від обов'язку щодо утримання своєї дитини.

Також суд зауважує, що дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 позивача від другого шлюбу - проживають разом з позивачем, тобто позивач має можливість надавати їм більше батьківської уваги та піклування, нести додаткові витрати на їх утримання, а отже більше дбати про її духовний та фізичний розвиток, ніж здійснювати аналогічні дії відносно неповнолітньої дочки від першого шлюбу - ОСОБА_3, яка проживає окремо від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказані вище факти, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено зміну свого матеріального стану, який би слугував підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його неповнолітньої дочки ОСОБА_4, від першого шлюбу.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, беручи до уваги те, що загалом обставини, які істотно змінили матеріальний стан позивача відсутні, або як такі, що погіршили його матеріальний стан, окрім того, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку всіх дітей відповідача і при його зменшенні суттєво погіршиться становище саме неповнолітньої дочки ОСОБА_4, з метою дотримання балансу між майновими правами всіх дітей позивача та недопущення дискримінації старшої дитини, яка проживає окремо від батька, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про зміну розміру аліментів слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141 ч. 2, 180, 182, 192 СК України, ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, проживаючого І провулок Лісовий, 11, с-ще Котельва, Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до ОСОБА_2, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий: