ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/18081/18

Номер провадження 22-ц/816/2305/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2019 року, ухваленого у складі судді Катрич О.М., у м. Суми, повний текст якого складений 28 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 178787 грн 99 коп.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 листопада 2018 року по 28 січня 2019 року включно у сумі 31820 грн 26 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у сумі 2106 грн 08 коп.

Вказане рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 31820 грн 26 коп. до 24622 грн 29 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції невірно зроблений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки розмір середньоденної заробітної плати позивача станом на день звільнення складав 746 грн 13 коп., а не 935 грн 89 коп., як помилково визначив суд першої інстанції. Також, відповідач не погодився з кількістю робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи, що кількість робочих днів за період з 05 листопада 2018 року (перший робочий день на підприємстві після звільнення позивача) по 27 січня 2019 року (останній робочий день товариства, що передував дню розгляду справи судом) становить 33 робочих дня замість 34 робочих днів, як помилково визначив суд першої інстанції.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 178787 грн 99 коп. відповідачем не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в зазначеній частині не є предметом апеляційного перегляду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи відповідач ПАТ «Сумське НВО» не провів з ним повний розрахунок, тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 листопада 2018 року по 28 січня 2019 року, тобто, по день ухвалення рішення судом, що становить 34 робочих днів, у сумі 31820 грн 26 коп. При обрахуванні розміру середнього заробітку позивача суд виходив з розміру середньоденної заробітної плати позивача у сумі 935 грн 89 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 01 листопада 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-8).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа, відповідач не виплатив йому заробітну плату, що станом на 01 грудня 2018 року становила 178787 грн 99 коп. (а.с. 18).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з відомостей, наданих Пенсійним фондом України про розмір заробітної плати позивача за серпень-вересень 2018 року, який за розрахунками суду складав 935 грн 89 коп.

Однак, згідно з довідкою ПАТ «Сумське НВО» від 11 березня 2019 року за № 16-07/342 на день звільнення позивача сума заробітної плати, що підлягала йому до виплати, становила 178787 грн 99 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги у розмірі 47006 грн 06 коп. Середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 746 грн 13 коп. (а.с. 38).

Відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Враховуючи наведені положення Порядку, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженого позивачу до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при обрахуванні вказаних коштів суд першої інстанції невірно визначив розмір середньоденної заробітної плати позивача, так як для його обрахунку суд взяв не останні 2 календарні місяці роботи, тобто, вересень та жовтень 2018 року, що передували звільненню позивача, а інші місяці, а саме: серпень та вересень 2018 року згідно даних Пенсійного фонду України (а.с. 20).

Разом з тим, під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відповідач надав розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, обчисливши вказаний розмір саме за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню і вказаний розрахунок середньоденної заробітної плати відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним прийняти вказаний розрахунок середньоденної заробітної плати до уваги.

Отже, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення позивачу розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вбачається з довідки ПАТ «Сумське НВО» від 11 березня 2019 року, середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 746 грн 13 коп. (а.с. 38), а не 935 грн 89 коп., як помилково визначив суд першої інстанції.

Кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, з урахуванням наказу відповідача № 75 від 21 березня 2014 року про встановлення триденного робочого тижня, за період з 05 листопада 2018 року (перший робочий день у товаристві після звільнення позивача) по 28 січня 2019 року (день ухвалення рішення судом) складає 34 робочих днів (листопад - 12 робочих днів; грудень - 11 робочих днів; січень - 10 робочих днів).

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 25368 грн 42 коп. (746,13 грн * 34 робочих днів) з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів, а не 31820 грн 26 коп., як визначив суд першої інстанції.

У той же час, доводи апеляційної скарги про те, що у розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не повинен включатися день ухвалення судом першої інстанції рішення, тобто, 28 січня 2019 року включно, не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно включений у період затримки розрахунку при звільненні день постановлення рішення включно.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з неповним з'ясуванням обставин у справі, а його висновки в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, тому таке рішення суду в оскаржуваній частині необхідно змінити і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Таким чином, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, п. 4 ЦПК України рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача, - зменшенню до 25368 грн 42 коп.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено на 97 % (24622,29 грн * 100 % / 25368,42 грн), тому судові витрати, понесені ПАТ «Сумське НВО» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 3064 грн 35 коп. (97 % від 3159,12 грн), компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, виходячи із оскарженої частини рішення суду, тому не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2019 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 25368 грн 42 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави 3064 грн 35 коп. судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко