Дата документу 26.04.2019 Справа № 325/58/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/58/19
Провадження №22-ц/807/1548/19
Головуючий в 1-й інстанції Васильцова Г.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2019 року, ухвалене в смт. Приазовське (повний текст рішення складено 07 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача шляхом припинення обтяження, третя особа яка не заявляє самостійних вимог державне підприємство «Національні інформаційні системи»,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року, позивач звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з заявою в якій просив припинити обтяження рухомого майна легкового автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 8706 АТ, номер шасі (кузова, рами) JTEBU29JX05086873 (в подальшому номер державної реєстрації автомобіля з дозволу банка змінений на АР 0003 АХ). Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 07 травня 2007 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Орджонікідзевського відділення № 7717 був укладений кредитний договір № 506, за яким він отримав кредит у сумі 57425,00 доларів США зі сплатою 12 %. Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір № 2455 від 07 травня 2007 року застави рухомого майна легкового автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 8706 АТ, номер шасі (кузова, рами) JTEBU29JX05086873 (в подальшому номер державної реєстрації автомобіля з дозволу банка змінений на АР 0003 АХ). Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач вважає кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому порушення його прав під час укладення та виконання договору регулюються положеннями ЗУ «Про захист справ споживачів». Оскільки договір застави рухомого майна не є самостійним правочином, а укладений між сторонами саме в забезпечення споживчого кредитного договору, тому захист порушених прав за цим договором також здійснюється відповідно до вимог ЗУ «Про захист справ споживачів». В результаті невиконання зобовязань з його боку, банк звернувся з вимогою про стягнення заборгованості. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області № 2-45/10 від 29 березня 2010 року з нього на користь банку було стягнуто заборгованість станом на 22 лютого 2010 року за кредитним договором на загальну суму 362732,58 грн., а також судовий збір та витрати на ІТЗ в сумі 1820,00 грн.. 31 травня 2010 року на виконання зазначеного судового рішення був виданий та предявлений до виконання виконавчий лист № 2-45/10. 25 березня 2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження про примусове виконання закінчене у звязку з повним фактичним виконанням судового рішення. Незважаючи на вказані обставини банк повторно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 22882,67 доларів США та судового збору в сумі 3654,00 грн.. 27 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог банку відмовлено повністю. 25 жовтня 2017 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області рішення суду було залишено без змін. 17 жовтня 2018 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційна скарга банку залишена без задоволення, а рішення судів без змін. 05 жовтня 2017 року йому був направлений витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень, в якому термін дії продовжений за погодженням з обтяжувачем до 05.01.2022 року. Позивач наполягає, що обтяження рухомого майна припинилося з огляду на те що, жодних зобовязань перед банком, які могли б бути забезпечені заставою належного йому майна, на сьогодні не існує.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2019 року, позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача шляхом припинення обтяження, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - державне підприємство «Національні інформаційні системи», задоволено.

Припинено обтяження рухомого майна легкового автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 8706 АТ, номер шасі (кузова, рами) JTEBU29JX05086873 (в подальшому номер державної реєстрації автомобіля з дозволу банка змінений на АР 0003 АХ).

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскільки ОСОБА_4 станом на час звернення до суду з даним позовом не виконав кредитні зобовязання у повному обсязі, то вимоги Банку щодо сплати відсотків, пені та 3% річних є обґрунтованими з урахуванням умов договору та вимог ЦК України. Відмова судів у задоволенні вимог Банку з підстав спливу строку позовної давності, не є підставою для припинення зобовязань.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2007 року був укладений Договір застави між АТ «Державний ощадний банк України» (на час укладення договору ВАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_4, з метою забезпечення виконання Заставодавцем зобов'язань, що випливають з укладеного ним з Заставодержателем Кредитного договору № 506-зф від 07 травня 2007 року, за умовами якого Заставодавець зобов'язаний повернути Заставодержателю кредитні кошти в розмірі 57425,00 доларів США у строк до 07 травня 2014 року, сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом, зазначених у договорі, і неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги.

Відповідно до п. 1.2. Договору, предметом застави є автомобіль, а саме: легковий автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, номер державної реєстрації АР 8706 АТ, номер шасі (кузова, рами) JTEBU29JX05086873.

Рішенням Приазовського районного суду від 29 березня 2010 року у справі № 2-45/10 задоволенні позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку суму заборгованості за кредитом у розмірі 362732,58 гривень, а також судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 120,00 гривень, а всього 364552,58 гривень.

25.03.2015 року державним виконавцем Бабак Х.А. Приазовського РУЮ у Запорізькій області, в межах процедури виконавчого провадження ВП № 20460605 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-45/10, виданого 31 травня 2010 року Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості у розмірі 364,552,58 грн., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку зі сплатою заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі, тобто фактичним повним виконанням рішення суду.

Постановою про скасування процесуального документа від 02.06.2015 року постанова про закриття виконавчого провадження № 20460605 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-45/10 від 25.03.2015 року була скасована.

Ухвалою Приазовського районного суду від 28 січня 2016 року було скасовано постанову про скасування процесуального документа від 02.06.2015 року.

16.02.2016 року державним виконавцем Бабак Х.А. Приазовського РУЮ у Запорізькій області, в межах процедури виконавчого провадження ВП № 20460605 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-45/10, виданого 31 травня 2010 року Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості у розмірі 364,552,58 грн., повторно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку зі сплатою заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі, тобто фактичним повним виконанням рішення суду.

АТ «Державний ощадний банк України» не вчинив дій щодо припинення обтяження рухомого майна, переданого в заставу, а повторно звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Приазовського районного суду від 27 липня 2017 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» було відмовлено у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 506 від 07 травня 2007 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року, відповідно ухвала апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року залишені без змін.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем у справі у повному обсязі було виконано зобов'язання перед банком щодо виконання кредитного договору № 506 від 07 травня 2007 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2016 року, а повторне звернення відповідача по справі до суду про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором подане з пропуском позовної давності, що встановлено судовими рішеннями, і не може свідчити про невиконання ОСОБА_4 кредитного зобовязання, тому позивач правомірно вимагає зняти з рухомого майна обтяження, внесеного в Державний реєстр обтяжень рухомого майна і є підстави для задоволення позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідності до норми ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Положеннями ст.ст. 319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що: власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1. Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ст. 3 Закону України «Про заставу» застава застосовується у разі забезпечення будь-якої дійсної існуючої або майбутньої вимоги, що не суперечить законодавству України, зокрема такої, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень.

За змістом положень ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом.

Виходячи з положень 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється: з припинення забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна: в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави: в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Застава має похідний характер від основного зобов'язання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов'язання, незалежно від підстав такого припинення.

Саме з припиненням основного зобов'язання шляхом його виконання закон (ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України від 02.10.1992 № 2654-ХІІ «Про заставу») пов'язує виникнення у заставодержателя обов'язку внесення відповідних даних припинення права застави до державного реєстру.

Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем в повному обсязі виконано зобов'язання визначені судовими рішеннями перед АТ «Державний ощадний банк України», які виникли на підставі Кредитного договору № 506 від 07.05.2007 року, що дає підстави вважати припиненою заставу, що виникла на підставі Договору застави № 506 зф від 07 травня 2007 року, укладеного між АТ «Державний ощадний банк Україна» та ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення, а рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 26 квітня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

ОСОБА_2

ОСОБА_3