ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 644/2870/18

провадження № 22-ц/818/2552/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на рішення Орджонікідзвського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Попової В.О. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 07 березня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням Орджонікідзвського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідачка, як мати малолітньої ОСОБА_1, належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків. Неодноразово з ОСОБА_2 проводилися профілактичні та роз'яснювальні роботи стосовно виховання дітей, які не дали результатів. Відповідачка була попереджена про відповідальність щодо неналежного виконання батьківських обов'язків. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає, що наявні підстави для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, як більш м'яка санкція за невиконання батьківських обов'язків.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили, що малолітня ОСОБА_1 потребує особливої уваги та виховання, яку мати не в змозі їй забезпечити. Суду не надано доказів того, що виправити ситуацію в цій частині можливо лише шляхом застосування такої крайньої міри як відібрання дитини. Відібрання дитини не відповідатиме інтересам самої дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

Згідно довідки директора комунального закладу «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ степенів №15 з поглибленим вивченням окремих предметів Харківської міської ради Харківської області» від 11 жовтня 2017 року встановлено, що малолітня ОСОБА_1 навчається у 4 класі комунального закладу «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ степенів №15 з поглибленим вивченням окремих предметів Харківської міської ради Харківської області» (а.с.13). ОСОБА_1 21.11.2017 року, 28.11.2017 року, 18.12.2017 року була відсутня на уроках (а.с.19-20).

З 16 серпня 2017 року малолітня ОСОБА_1 перебуває на обліку в Службі у справах дітей по факту вчинення насилля з боку матері (а.с.14).

Згідно з актом обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, складеним 05.02.2018 року представником служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, було встановлено, що сім'я проживає у двокімнатній квартирі, у старшої дитини є окреме ліжко, молодша дитина спить з матір'ю, ОСОБА_5 проживає окремо. Квартира потребує ремонту. Зазначено, що одинока мати сама виховує дітей, вважає, що справляється з дітьми (а.с.11).

Питання про відібрання у ОСОБА_2 дітей без позбавлення батьківських прав 06 березня 2018 року вирішувалося комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Згідно з витягом з протоколу засідання зазначеної комісії від 06 березня 2018 року №4 ухвалено вважати за доцільне відібрання малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав. Малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишити проживати з матір'ю, (а.с.5).

Як на підставу позовних вимог, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки, а саме: від виконання обов'язків з надання освіти, оскільки матір не створює умов для отримання дитиною освіти, дитина нерегулярно відвідує школу. Крім того, малолітня ОСОБА_1 з 16.08.2017 року перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах та постраждала від насилля. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає, що ситуація, що склалася, загрожує здоров'ю та життю дитини. Тому наявні підстави для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав з подальшим влаштуванням до центру соціально-психологічної реабілітації дітей.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч. 2 ст. 170 СК України.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, така позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім'ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров'я і морального виховання.

Позивачем не наведено будь-яких виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дитини з матір'ю. А відібрання дитини позбавить дитину батьківської турботи та допомоги і може призвести до погіршення її становища.

Крім того, встановлено, що відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.02.2018 року, кримінальне провадження за обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_2, обвинуваченої у нанесенні доньці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, легких тілесних ушкоджень, закрито у зв'язку з відмовою потерпілої ОСОБА_1 та її законного представника ОСОБА_6 від обвинувачення (а.с.118-119).

Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.05.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ухилення її від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей - закрито (а.с.140).

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_2 та умисного ухилення її від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки.

Сам факт нерегулярного відвідування дитиною школи, - не є достатньою підставою для висновку про доцільність відібрання дитини у матері.

Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради не було надано переконливих доказів загрози життю та здоровою, внаслідок протиправних дій відповідача щодо малолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 не забезпечує дитину харчуванням, одягом, не виявляє до неї батьківської турботи і тим самим ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Натомість при відвідуванні родини ОСОБА_2 працівником Управління освіти разом із директором школи, 08.02.2018 року у зв'язку із пропуском дитиною навчальних занять, із розмови з дитиною з'ясовано, що вона не піде до школи і не буде ходити до неї. При цьому ОСОБА_1 знаходилася у ліжку і підніматись не хотіла. На умовляння матері поснідати (в квартирі пахло млинцями) та йти до школи - не реагувала (а.с.30).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що при відвідуванні сім'ї в інші дні дитина також відмовлялась йти до школи, закривалась у ванній кімнаті, ховалась під ліжко. Мати скаржилась, що дитина відмовляється йти до школи.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що відповідачка приділяє достатньо уваги своїй молодшій дитині, дитина відвідує садочок, отримує необхідне лікування. Також вказувала, що син ОСОБА_2, який на даний час є повнолітнім, добре навчався у школі. Ніяких нарікань щодо неналежного виконання матір'ю своїх батьківських обов'язків щодо сина та молодшої дитини органом опіки та піклування не мали і не мають.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що один раз мати водила дитину до психолога (а.с.97), що на думку суду свідчить про намагання матері розв'язати питання щодо відмови дитини від відвідування школи та навчання.

Всі зазначені обставини свідчать не про ухилення матері ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків, а про можливий складний психологічний стан дитини та необхідність додаткової уваги до дитини з боку педагогів та психологів.

Крім того колегія суддів зауважує, що факт насильства (побиття) матері по відношенню до дитини мав місце один раз 29.03.2017 року. Доказів повторного вчинення насильства у сім'ї матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для відібрання дитини у відповідачки, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 370, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзвського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 24.04.2019 року.