ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2623/19 Справа № 175/2619/18 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ «АТБ-маркет», в якому просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача встановити (побудувати) туалет (громадську вбиральню) з універсальною кабіною для інвалідів (осіб з інвалідністю) згідно з нормами ДБН в магазині торгівельної мережі «АТБ» «Продукти №20», розташованому за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 113; стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що вона є інвалідом першої групи загального захворювання і за станом здоров'я має обмежені можливості. 02 червня 2018 року, перебуваючи у магазині торгівельної мережі «АТБ» «Продукти №20», у неї виникла потреба у відвідуванні вбиральні. Звернувшись до касиру магазину, отримала відповідь, що спеціального туалету для інвалідів в магазині немає. Вважає, що відсутність в магазині туалету спеціально пристосованого для інвалідів (осіб з інвалідністю) порушує її права на соціальну захищеність, робить більш складним її пересування, вільний вибір та придбання товарів першої необхідності. Переживання, порушення нормальних життєвих умов завдало їй моральну шкоду, яку вона оцінила в 5 000 грн., а тому звернулася до суду з позовом (а.с. 4-6).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовлено. Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 65-68).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року виправлена описка, допущена у вступній частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року (а.с. 73).

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 74-77).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12ААА № 726723 від 24.11.2017 року та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 31.01.2018 року і за станом здоров'я має обмежені можливості (а.с. 9).

02 червня 2018 року ОСОБА_1, перебуваючи у магазині торгівельної мережі ТОВ «АТБ-маркет», а саме, в торгівельному залі магазину «Продукти №20», звернулася до касиру магазину з проханням відвідати вбиральню (туалет), спеціально пристосовану для інвалідів (осіб з інвалідністю), на що працівник магазину повідомила позивачку про відсутність в магазині вбиральні.

Магазин мережі ТОВ «АТБ-маркет» - «Продукти №20» за адресою: м. Дніпро, пр-т. Слобожанський, 113, розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні в багатоповерховому житловому будинку, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.09.2007 року, реєстровий номер 9872559 (а.с. 20-30).

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд (експлікації), вказаної в технічному паспорті, об'єкт нерухомого майна складається з приміщень: А-9 на першому поверсі вбудованого приміщення (площею 371,5 кв.м.), А-9 - підвалу, А1-1 - прибудови площею 729,0 кв.м., а-1 - навісу, а3 - ганки, а4 - входу до підвалу. План нежитлового приміщення-магазину, що складається із вбудовано-прибудованих приміщень, надається в експлікації «плану земельної ділянки» в технічному паспорті (а.с. 20-30).

Магазин «Продукти №20» розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні, в зв'язку з чим, згідно будівельних норм, влаштування туалетів для інвалідів в ньому не передбачається.

18 вересня 2018 року експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Власенко К.П. була проведена будівельно-технічна експертиза та складено висновок №4094-18 від 18 вересня 2018 року (а.с. 50-61), згідно якого при дослідженні технічної документації експертом встановлено, що магазин «Продукти №20» за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113 розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні в багатоповерховому житловому будинку (абз. 2 розділу ІІ Дослідження стор. 2 Висновку). Відповідно до технічної документації торгівельна площа магазину «Продукти №20», за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113 складає 613,6 кв.м. та магазин відноситься до кваліфікаційної групи основних типів підприємств роздрібної торгівлі: продовольчий магазин з універсальним асортиментом (абз. 2 стор. 3 Висновку, розділ ІІ Дослідження). Відповідно до п. 6.4.4. ДБН В.2.2-23:2009 громадські туалети для відвідувачів слід проектувати в магазинах класифікаційних груп ІН ІІН торговельною площею 2500 кв.м. і більше із розрахунку один санітарний прилад на 600 кв.м. торговельної площі, але не менше чотирьох санітарних приладів (абз. 7 стор. 3 Висновку). Отже, експертом зроблений наступний висновок по поставленому питанню: Влаштовування туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розташованих в багатоповерхових житлових будинках є необхідним для магазинів класифікаційних груп IH, IІH торговельною площею 2500 кв.м. і більше та у магазинах класифікаційних груп ІІІН, ІVН. Магазин «Продукти №20» за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113 за своїми об'ємно-планувальними характеристиками щодо торгівельної площі та за кваліфікаційною групою не відноситься до магазинів з обов'язковим влаштуванням туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про обов'язкове влаштування туалету в магазині торгівельної мережі ТОВ «АТБ-маркет» «Продукти №20», суд виходив з того, що заявлені вимоги є необґрунтованими, безпідставним та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами в розумінні ст. 79-83 ЦПК України.

Посилаючись на те, що будь-яких доказів вини відповідача, протиправної поведінки відповідача в завданні позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідача, позивач суду не надав, суд дійшов висновку про відмову і у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, ст. 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на судовий захист від протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві повинно бути зазначено у чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується.

При ухваленні рішення суд також керувався Державними будівельними нормами «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» ДБНВ.2.2-17:2006, затвердженими наказом Мінбуду від 02.11.2006 року № 362.

Так, відповідно до абз. 2 п. 6.6.1 ДБН В.2.2-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення»: у будь-яких громадських будинках при розрахунковій чисельності відвідувачів 50 осіб і більше або у разі розрахункової тривалості перебування відвідувача в будинку 60 хв. і більше слід передбачати туалет з універсальною кабіною.

Згідно ч. 1 вказаних будівельних норм вимоги цього документа поширюються на проектування та реконструкцію цивільних (житлових та громадських) будинків та споруд з урахуванням потреб людей, які відносяться до маломобільних груп населення (далі - МГН), функціонально-планувальні елементи будинків і споруд, їх земельні ділянки, а також на вхідні вузли, комунікації, шляхи евакуації, приміщення (зони) проживання, обслуговування і робочі місця, а також їх інформаційне та інженерне обладнання.

Посилаючись на вказані державні будівельні норми, суд 1 інстанції виходив з того, що при розрахунковій чисельності відвідувачів 50 осіб і більше або у разі розрахункової тривалості перебування відвідувача в будинку 60 хв. і більше слід передбачати туалет з універсальною кабіною виключно в громадських будинках, а не у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розміщених в багатоповерхових житлових будинках. Отже, вищезазначеними державними будівельними нормами передбачена необхідність влаштування туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення в будинках та спорудах, а не у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розташованих в багатоповерхових житлових будинках.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що в нормах ДБН прямо не зазначено, що у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розміщених в багатоповерхових житлових будинках, не потрібно передбачати туалет з універсальною кабіною для маломобільних груп населення; вбудовано-прибудоване приміщення є частиною багатоповерхового будинку, а тому на нього розповсюджуються норми ДБН про влаштування туалетів для маломобільних груп населення, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення позивачем обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи 18 вересня 2018 року була проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно висновку якої при дослідженні технічної документації експертом встановлено, що магазин «Продукти №20» за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113 за своїми об'ємно-планувальними характеристиками щодо торгівельної площі та за кваліфікаційною групою не відноситься до магазинів з обов'язковим влаштуванням туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення.

Отже, позивач не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: