Справа № 640/8513/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 Суддя Київського районного суду м. Харкова Губська Я.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Звертаюсь до суду заявник вказує, що під час оформлення спадщини після смерті матері було встановлено, що в деяких документах, наданих нею до нотаріуса зазначені не відповідності, а це є перешкодою для оформлення спадщини.

Згідно вимог ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Дослідивши подану до суду заяву, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На відміну від позовного провадження,окремому провадженню притаманні такі ознаки,які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість,і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ,що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб*єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Слід врахувати, що важливою є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв*язок із певним суб*єктивним матеріальним правом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2009 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 (нині ст.294 ) ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Відповідно до п.23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з поданої до суду заяви, ОСОБА_1 просить встановити факт належності правовстановлюючих документів на підтвердження родинних зв*язків з померлою особою та отримання свідоцтва про право на спадщину, стверджує, що вона є спадкоємицею 1 черги.

Однак, з наданої до суду заяви вбачається наявність спору щодо підтвердження права на спадщину після померлої ОСОБА_3 , а отже дане питання повинно вирішуватись в порядку позовного провадження, з залученням всіх можливих спадкоємців до участі у справі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами і доповненнями), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчому судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На підставі зазначеного, приходжу до висновку, що заява ОСОБА_1, подана в окремому провадженні не може бути прийнята до розгляду, оскільки існує спір про право, з залученням в якості відповідачів всіх можливих спадкоємців, який повинен вирішуватися в позовному порядку, а тому слід відмовити у відкритті провадження за даною заявою.

Керуючись ст.ст. 260, 293, 315 ЦПК України, суддя ,-

УХВАЛИВ:

У відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя :