Провадження №2/760/654/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом і просить в рахунок погашення заборгованості заборгованості за Кредитним договором № 014/9407/74/31689 від 11 квітня 2006 року на предмет застави шляхом визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Посилається в позові на те, що 11 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем були укладені Кредитний договір № 014/9407/74/31689 та Договір іпотеки до кредитного договору № 014/9407/74/31689 від 11 квітня 2006 року.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки № 014/9407/74/31689 від 11.04.2006 року ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНДУСТРІАЛЬНИЙ БАНК».

ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНДУСТРІАЛЬНИЙ БАНК» відступило право вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФІНСТРІМ».

27 вересня 2017 року між ним та ТОВ «ФІНСТРІМ» був укладений Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки № 014/9407/74/31689 від 11 квітня 2006 року.

Договір про відступлення права вимоги було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 1894, а також внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, на час звернення до суду усі права кредитора за вищевказаними договорами належать йому.

Відповідач своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася прострочена кредиторська заборгованість, яка станом на 27 вересня 2017 року становить: 1 804 602, 06 гр. - основного боргу, 404 417, 61 гр. - процентів, 565 607, 88 гр. - пені.

Всього розмір непогашеної заборгованості відповідача по Кредитному договору становить 2 774 627, 60 гр.

З метою забезпечення вимоги кредитора, що випливає з Кредитного договору № 014/9407/74/31689 від 11 квітня 2006 року, між кредитором та позичальником був укладений Договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 1003з.

Пунктом 1.2 Договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 54,7 кв.м.

Згідно з пунктом 3.1.4 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов основних договорів, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

20 листопада 2017 року ним було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, в якій було зазначено, що у разі несплати суми заборгованості в повному обсязі він буде змушений розпочати процедуру повного погашення розміру заборгованості за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 3.1.4 Договору іпотеки.

Після спливу встановленого терміну на усунення порушення він звернувся до Центру надання адміністративних послуг Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою № 27383185 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру на підставі Договору іпотеки та у відповідності до Закону України «Про іпотеку».

03 квітня 2018 року ним було отримано Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 40374984 від 29 березня 2018 року, в якому зазначалося, що заява №27383185 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру не підлягає задоволенню, так як вимога до боржника про усунення порушень кредитного договору була вручена невідповідній особі, повноваження якої неможливо перевірити.

Зазначає, що використав всі можливі заходи для досудового врегулювання спору, однак спір так і не було вирішено, що, в свою чергу, змусило його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності.

Ухвалою від 10 січня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

11 лютого 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує.

Не заперечуючи укладення кредитного договору та Договору іпотеки з між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в той же час посилався на те, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитор ні в добровільному, ні в примусовому порядку не може звернути стягнення на предмет забезпечення за валютним кредитом.

Передача права вимоги за зазначеними договорами не позбавляє позивача обов'язку дотримуватись даного Закону.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Відповідач у судове засідання також не з»явився, подав до суду клопотання і просить розглядати справу в його відсутності.

15 лютого 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що у відповідача на праві власності, окрім квартири, яка виступає предметом Договору іпотеки, знаходиться трьохкімнатна квартира, а тому у разі задоволення позову останній не буде позбавлений постійного місця проживання.

Крім того, зазначив, що квартира АДРЕСА_1 не є постійним місцем проживання відповідача, а тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», порушуватися не можуть.

З метою уникнення непорозумінь щодо предмету застави він звернувся до арбітражного керуючого Колеснікова О.В. з заявою про виключення заставного майна відповідача з ліквідаційної маси.

14 лютого 2019 року комітетом кредиторів було вирішено задовольнити зазначену заяву та виключити квартиру АДРЕСА_1 з ліквідаційної маси.

Вважаючи свої вимоги правомірними, просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку".

Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем був укладений Кредитний договір № 014/9407/74/31689, за умовами якого останньому був наданий кредит у розмірі 70 000,00 доларів США.

В цей же день на забезпечення виконання умов Кредитного договору між сторонами був укладений Договір іпотеки, за умовами якого відповідачем, як позичальником, у іпотеку банку передано нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки № 014/9407/74/31689 від 11.04.2006р., ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНДУСТРІАЛЬНИЙ БАНК».

В подальшому ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНДУСТРІАЛЬНИЙ БАНК» відступило право вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФІНСТРІМ».

27 вересня 2017 року між позивачем та ТОВ «ФІНСТРІМ» був укладений Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки № 014/9407/74/31689 від 11квітня 2006 року.

/ а.с. 6 - 23 /

Таким чином, відповідно до статті 512 ЦК України позивач набув прав кредитора за умовами договору.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши кредитний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов'язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Судом встановлено та не спростовується відповідачем у відзиві, умови укладеного ним з банком кредитного договору не виконані.

Відповідно до підпунктів 3.1.4, 3.1.5 Договору іпотеки до Кредитного договору № 014/9407/74/31689 від 11 квітня 2006 року, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідний витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмету іпотеки.

У випадку невиконання Іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або за Кредитним договором Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену п.п. 3.1.4 п. 3.1 цього Договору.

Порядок такого способу задоволення визначається п. 5 цього Договору.

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, яким передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення позичальником кредитних зобов'язань.

В п. 5.4 Договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.5.1 Договору іпотеки у разі порушення основного зобов'язання або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення.

У випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим або кредитним договором у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

В такому випадку цей договір згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Згідно з п. 5.5.2 договору іпотеки реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У відповідності до п. 5.5.3 договору іпотеки Іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між Іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою з Іпотекодержателем в порядку, визначеному ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки Іпотекодержателя.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 статті 36 даного Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності на майно за рішенням суду передбачено лише статтями 335 та 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на майно за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений, відповідно до статей 38, 39 Закону України « Про іпотеку», можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Дана правова позиція також викладена у постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

Виходячи з викладеного вище, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.15, 16, 509, 512, 514, 516, 526,626, 627, 628, 629, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 3,7,33, 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи/вирішення справи/ без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва