ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3358/19 Справа № 201/9766/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СТО «Надія» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю СТО «Надія», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

11.09.2018р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська після скасування вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду від 13.03.2018 р. в частині вирішення цивільного позову ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.08.2018р. (а.с. № 22 29), надійшов на розгляд цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ СТО «Надія», ПАТ «СК «Країна» про відшкодування майнової і моральної шкоди (а.с. № 2 - 5).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 24.06.2016 р. приблизно о 09:50 год. в Шевченківському районі у м. Дніпрі на перехресті вул. Аеропортівської і вул. Яснополянськой сталося зіткнення транспортних засобів ТАТА, д.р.н. АР 6106 СА, під керуванням ОСОБА_2, і ВАЗ 21104, д.р.н АЕ 1011 ЕА, під керуванням ОСОБА_3А, внаслідок чого позивачці, як пасажирці, спричинені тілесні ушкодження. Її на підставі ч. 3 ст. 55 КПК України було залучено до кримінального провадження як потерпілу. Після ДТП позивачка проходила курс лікування, у звязку із чим понесла матеріальні витрати на суму 5 295грн. 95коп. Також наслідками ДТП їй заподіяно моральну шкоду, яка виражається в тому, що позивачка отримала тілесні ушкодження, зазнала фізичного болю, тривалий час лікувалася в умовах стаціонару, була змушена змінити звичайний спосіб життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 150 000 грн.

На підставі викладеного, просила стягнути солідарно зі ОСОБА_2 і ТОВ СТО «Надія» моральну шкоду у розмірі 145 000 грн.; стягнути з ПАТ «СК «Країна» матеріальну шкоду у розмірі 5 295,95 грн. і моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ СТО «Надія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 295 грн. 95 коп.

Стягнуто з ТОВ СТО «Надія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог до ТОВ СТО «Надія» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ПАТ «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ТОВ СТО «Надія» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 409 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ СТО «Надія» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2018р., який після перегляду Апеляційним судом Дніпропетровської області набрав законної сили 27.08.2018р. (окрім вирішення цивільного позову), встановлено, що 24.06.2016р. приблизно о 09 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем «ТАТА LPT 613», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Аеропортiвськiй з боку вул. Запорiзькe шосе в напрямку вул. Яснополянської Жовтневого району у м. Днiпро.

Під час руху водій ОСОБА_2, порушуючи Правила безпеки дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не надав дорогу автомобілю «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати маневр повороту ліворуч, виїхавши на перехрестя вул. Аеропортівської та вул. Яснополянської де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21104».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21104» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: саден в лобній області ліворуч; рубців на задній поверхні правого ліктьового суглобу та на задньо-внутрішній поверхні правого передпліччя від верхньої третини, що є наслідками загоєння поверхневих piзаних ран або глибоких саден; закритої тупої травм грудної клітини з синцями на обох молочних залозах; закритої тупої травми тазу з багатоуламковим переломом вертлюжної западини праворуч зі зміщенням уламків, що за своїм характером тілесні ушкодження виносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров'я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Вказаними діями ОСОБА_2 вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Зі змісту вироку суду також вбачається, що на момент ДТП між ОСОБА_2 і ПАТ «СК «Країна» був чинним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який оформлено полісом серії АЕ №6359266.

На момент ДТП обвинувачений виконував свої трудові обов'язки у ТОВ СТО «Надія». Зокрема, під час розгляду кримінального провадження в суді, ОСОБА_2 стверджував, що він працює водієм на СТО «Надія», і у день ДТП керував автомобілем «ТАТА», який був завантажений харчовою содою. Факт виконання ОСОБА_2 трудових обовязків на транспортному засобі «TATA LPT 613», д.р.н. АР6106СА, забезпеченого полісом АЕ № 6359266, який належить ТОВ СТО «Надія», представником товариства не заперечується у відзиві.

Потерпілою було доведено відповідними квитанціями витрати на придбання ліків в розмірі 5 295,95 грн., які вона здійснила одразу після ДТП у червні серпні 2016р. (а.с. 6).

Вирішуючи спір в частині стягнення матеріальної шкоди на користь позивачки, суд першої інстанції вирішив стягнути витрати на придбання ліків в розмірі 5 295,95 грн. з ТОВ СТО Надія на користь ОСОБА_1

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 19 Конституції України та з урахуванням положень ЦПК України, вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просила суд стягнути саме з ПАТ «СК «Країна» матеріальну шкоду у розмірі 5 295,95 грн., таким чином суд першої інстанції стягуючи матеріальну шкоду з ТОВ СТО Надія вийшов за межі позовних вимог, а тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в цій частині скасувати.

Проте, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до суду з позовом до ТОВ СТО Надія про стягнення завданої матеріальної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з ТОВ СТО Надія у розмірі 50 000 грн., суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків а також врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_2, який відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості; характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка у зв'язку з заподіянням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а саме, що вона отримала переломи кісток, садна, травму грудної клітина, потрапила до реанімації, перенесла операції, лікувалася, пересувалася на милицях, досі потребує реабілітації; наявність підтвердженого вироком суду причинного зв'язку між отриманими травмами і скоєним ДТП; поведінку відповідача, який після ДТП в добровільному порядку не оплатив вартість медичного обстеження і лікування потерпілої та врахував вимоги розумності та справедливості.

Посилання відповідача ОСОБА_2 а також ТОВ СТО Надія у своїй апеляційній скарзі на те, що позивачка на підставі угоди з ОСОБА_3 (водієм іншого автомобіля учасника ДТП) отримала від останнього в рахунок відшкодування шкоди певну суму, а тому вони не повинні відшкодовувати шкоду у заявленому позивачкою розмірі, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, ОСОБА_3, за вищевказаних обставин, керуючи транспортним засобом-автомобілем «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_3, порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, невиконання яких перебуває в причинному зв'язку з наслідками, що настали. Дії ОСОБА_3, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч.1 ст. 286 КК України. В судовому засіданні потерпіла та обвинувачений заявили клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням з потерпілою та відшкодуванням завданої шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 здійснив відшкодування завданої їй шкоди, яке виразилось в тому, що він весь час допомагав їй матеріально, а також доставляв її до лікарів, масажистів, водив її дітей на гуртки, тощо, тоді як ОСОБА_2 будь-яких спроб відшкодувати завдану ним шкоду не здійснював, а тому вважала, що має право і на відшкодування завданої шкоди і від ТОВ СТО Надія у визначеному у позові розмірі.

Отже, незважаючи на те, що ОСОБА_1 отримала відповідну суму на відшкодування завданої шкоди від ОСОБА_3, вона не позбавлена можливості заявляти вимоги про відшкодування моральної шкоди у визначеному нею розмірі і до іншого винуватця ДТП (в даному випадку його роботодавця).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції необхідно залишити без змін в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. з ТОВ СТО Надія на користь ОСОБА_1, оскільки розмір такої шкоди доведено позивачкою у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ТОВ СТО Надія не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині стягнення з ТОВ СТО «Надія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 295 грн. 95 коп.

Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні з урахуванням кількості задоволених позовних вимог, шляхом зменшення стягнутої з ТОВ СТО «Надія» на користь держави суми судового збору з 1409,60 грн. до 704,80 грн.

В решті, висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права та скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СТО «Надія» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року - скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю СТО «Надія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 295 грн. 95 коп.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року змінити в частині стягнення судового збору з Товариства з обмеженою відповідальністю СТО «Надія» на користь держави, зменшивши суму судового збору з 1409,60 грн. до 704,80 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_4

ОСОБА_5