У Х В А Л А

26 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 214/3486/17

провадження № 61-8027ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2017 року Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулися з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 11 квітня 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 квітня 2017 року утворилася заборгованість у сумі 74562,74 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 211; 3859,77 грн., по відсоткам за користування кредитом - 62776,17 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3900 грн., а також штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 3526,80 грн. (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у сумі 1600 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Відмовляючи АТ КБ "Приватбанк" в позові, суд першої інстанції виходив з того, позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2018 року виправлено описку у рішенні суду від 18 червня 2018 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив з того, що позивач не було надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач дійсно отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, оскільки вказані суттєві умови кредитного договору - сума кредиту та відсоткова ставка, взагалі відсутні в наданій банком Анкеті-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. У зв'язку з чим позивачу було відмовлено у зв'язку з недоведеністю.

16 квітня 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, суди не встановили всі фактичні обставини справи та дійшли до необґрунтованого висновку про відмову в позові. Посилається, що ними строк позовної давності не пропущений, позивачка отримала кредит у розмірі 4000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань утворилась заборгованість, яку просили стягнути в судовому порядку. Просили судові рішення скасувати та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, зокрема малозначними можуть бути визнані справи незначної складності. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (Zubac v. Croatia від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа повинна бути визнана малозначною, як справа незначної складності, відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

Крім того, судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. подала касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, яка в силу цього малозначною, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Підстави для застосування частини першої статті 411 та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко