ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2483/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1018/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

з участю представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, представника Шевченкіської районної у м.Полтаві ради та її виконкому ОСОБА_4, прокурора Харенка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2018 року, постановлене суддею Чувановою А.М.,

по справі за позовом керівника Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_5 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, Шевченківської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_2, треті особи: Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління Держгеокадастру у Полтавській області, Полтавській міський парк культури та відпочинку «Перемога», Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

04.04.2016 керівник Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_5 звернувся в суд із указаним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі постанови прокурора Полтавської місцевої прокуратури від 23.04.2013 проведено перевірку у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради, за результатами якої виявлено порушення вимог земельного законодавства при розпорядженні Полтавською міською радою землями парку «Перемоги».

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.07.2009 № 332 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки, площею 1 000 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: вул.Карла Лібкнехта,81-л у м.Полтаві.

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 26.01.2010 №26 затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_2 зі складу земель житлової чи громадської забудови міста вищевказану земельну ділянку, на підставі якого останній отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 12.05.2010.

Спірна земельна ділянка віднесена до категорії парків пам'яток садово-паркового мистецтва місцевого значення, а саме: входить до складу парку пам'ятки «Парк Перемоги». При цьому Полтавською міською радою не приймалося рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки парку «Перемоги» та рішення щодо зміни її цільового призначення. Також така зміна не погоджувалася з Кабінетом Міністрів України.

Крім того, прокурор зазначив, що вироком Київського районного суду м.Полтави від 23.04.2015 завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України,та встановлено протиправність дій останнього щодо погодження проектів землеустрою з відведення у власність 17 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 1,62 га, у тому числі і належної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Посилаючись на викладене, прокурор просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 28.07.2009 №332 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки, що розташована за адресою: вул.Карла Лібкнехта,81-л у м.Полтаві, площею 1 000 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 26.01.2010 №26 про затвердження проекту відведення та передання у власність відповідача зі складу земель житлової та громадської забудови міста вищевказаної земельної ділянки; визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.01.2010 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 26.01.2010 №26; визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 30.07.2009 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.07.2009 №332; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 12.05.2010, виданий на ім'я ОСОБА_2; зобов'язати останнього повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку, що розташована за адресою: вул.Карла Лібкнехта,81-л у м.Полтаві.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено./а.с.60-66, 162-171 т.2/

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції./а.с.256-259 т.2/

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2018 року задоволено позов Полтавської місцевої прокуратури.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.07.2009 за №332, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по вул.Карла Лібкнехта, 81-л, площею 1000 м.кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 26.01.2010 за №26, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_2 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по вул.Карла Лібкнехта,81-л, площею 1000 м.кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.01.2010 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 26.01.2010 №26, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту відведення земельної ділянки по вул.К. Лібкнехта, 81-л у м. Полтаві площею 1000 кв.м.

Визнано недійсним та скасовано рішення сесії Октябрської районної у м.Полтаві ради від 30.07.2009 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.07.2009 № 332, яким затверджено ОСОБА_2 проект відведення земельної ділянки по вул.К.Лібкнехта, 81-л у м.Полтаві площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачу їх у власність.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №262290 від 12.05.2010 з кадастровим номером :15:017:0031.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку у м.Полтаві по вул. Карла Лібкнехта, 81-л, площею 1000 м.кв. кадастровим номером :15:017:0031 вартістю 193 800,00 грн.

Стягнуто з виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, Шевченківської районної у м.Полтаві ради,та ОСОБА_2 на користь прокуратури Полтавської області судові витрати на загальну суму 9 797,00 грн., відповідно з кожного відповідача - по 3 265,67 грн.

Рішення районного суду мотивовано відсутністю рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, виділеної у власність ОСОБА_2; розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки та технічна документація на земельну ділянку не відповідають вимогам чинного законодавства, а протиправність дій завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_6 щодо погодження проектів землеустрою з відведення у власність, зокрема, спірної земельної ділянки із земель пам'ятки природи встановлена вироком суду, тому позов підлягає задоволенню.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №262290 від 12.05.2010 кадастровий номер :15:017:0031 визнано недійсним, так як він виданий на підставі рішень, які в судовому порядку визнані незаконними і скасовані. Тому ОСОБА_2 зобовязаний повернути указану земельну ділянку, як недобросовісний набувач.

Вирішуючи заяву представників відповідачів про пропуск прокурором строків позовної давності для звернення до суду, районний суд виходив із того, що строк позовної давності необхідно обраховувати з січня 2014 року, та зважаючи на час звернення з позовом до суду в квітні 2016 року, підстав вважати строк позовної давності пропущеним не має.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і прийняте нове про відмову в задоволенні позову.

Вважає відсутніми підстави представництва прокурором інтересів держави у даній справі, оскільки спірна земельна ділянка не є державною власністю. Інтереси держави не є тотожними з інтересами конкретної територіальної громади і її органу місцевого самоврядування, а визначений прокурором «інтерес держави в особі органу місцевого самоврядування» не відповідає вимогам закону та не містить відомостей стосовно того, в інтересах якого саме органу прокуратурою подано позов.

Посилаючись на правову позицію, викладену в постанові ВС КГС від 06.02.2019 по справі №927/246/18, вважає недостатніми для звернення прокурора до суду із позовом зазначення в позовній заяві про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також вважає, що районний суд безпідставно не взяв до уваги клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин, оскільки безпідставне зволікання прокуратурою у проведенні перевірки не позбавило її реальної можливості зясувати, коли відбулося незаконне вилучення земельних ділянок, в чиєму користуванні вони знаходилися з 25.05.2010 та своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом.

З урахуванням предмету спору вважає, що вирок Київського районного суду м.Полтави від 23.04.2015 не стосується спірних правовідносин, так як стосується виключно дій винної особи ОСОБА_6, який діяв, не маючи належної землевпорядної документації та встановлених в натурі меж території парку «Перемога».

Вважає хибними висновки районного суду про належність спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду України, як такі, що не відповідають вимогам закону. Рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів «Про межі територій і обєктів природно-заповідного фонду області згідно нової класифікації» від 22.11.1984 №453 не вирішувалося питання про створення Парку-памятки садово-паркового мистецтва місцевого значення парку «Перемога» на площі 30,9 га, тоді як його належність до обєктів природно-заповідного фонду відбулося у судовому порядку лише в 2013 році.

22.03.2019 до апеляційного суду надійшов відзив Полтавської місцевої прокуратури, з проханням відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення районного суду залишити без змін.

29.03.2019 представник Шевченківської районної у м.Полтаві ради та її виконавчого комітету ОСОБА_4 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила її задовольнити.

18.04.2019 третя особа управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надсилали.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_7, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_4, яка також підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради «Про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок» від 28.07.2009 №332 надано ОСОБА_2, мешканцю м.Полтава, вул.Старий Поділ, 4, дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по вул.Карла Лібкнехта,81-л площею 1000,29 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до схеми, погодженої управлінням у справах містобудування та архітектури Полтавського міськвинкому./а.с.18-19 т.1/

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 26.10.2010 №26 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва» погоджено проект відведення та передання у власність ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки./а.с.20 т.1/

Рішеннями тридцять третьої та тридцять восьмої сесій V скликання Октябрської районної у м.Полтаві ради від 30.07.2009 та від 28.01.2010 «Про затвердження рішень виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтава ради» затверджено зазначені рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради.

Рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної Ради депутатів трудящих «Про затвердження памяток природи місцевого значення» від 24.12.1970 №555 затверджено та взято під охорону памятки природи місцевого значення, згідно з додатком, до якого включено парк «Перемоги»./а.с.37-38 т.1/

Рішенням Полтавської обласної ради «Про межі територій і об'єктів природно заповідного фонду області згідно класифікації» від 22.11.1984 №453 віднесено до парку пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення парк «Перемоги», який розташований на земельній ділянці, площею 30,9 га.

27 травня 2001 року дирекцією міського парку культури та відпочинку взято на себе охоронне зобов'язання з забезпечення режиму охорони та збереження парку пам'ятки садово-паркового мистецтва парк «Перемоги» відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 24 грудня 1970 року № 555 у межах м. Полтави, загальною площею 30,9 га. Належна ОСОБА_2М земельна ділянка по вул.Карла Лібкнехта,81-л у м.Полтаві була виділена останньому зі складу земель житлової та громадської забудови.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 року по справі №816/442/13-а встановлено обставина, що з дати прийняття виконавчим комітетом Полтавської обласної Ради депутатів трудящих рішення «Про затвердження памяток природи місцевого значення» від 24.12.1970 №555 та Полтавською обласною радою рішення «Про межі територій і об'єктів природно заповідного фонду області згідно класифікації» від 22.11.1984 №453 парк «Перемога» з відповідними площами відноситься (є підставою) для включення до Переліку обєктів природно-заповідного фонду Полтавської області. Крім того, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що станом на 01.01.2009, 01.01.2011 та 01.01.2013 земельна ділянка площею 30,9 га мала статус обєкта природно-заповідного фонду Полтавської області, що підтвердив Департамент з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів листом від 25.12.2013 № 2069/06/14. /а.с.21-25 т.1/

Також судом встановлено, що належна ОСОБА_2М земельна ділянка по вул.Карла Лібкнехта,81-л у м.Полтаві була виділена останньому зі складу земель житлової та громадської забудови.

Вироком Київського районного суду м.Полтави від 23.02.2015 визнано завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Зазначеним вироком встановлено протиправність дій ОСОБА_6 щодо погодження проектів землеустрою з відведення у власність 17 земельних ділянок із земель пам'ятки природи місцевого значення - парка «Перемоги» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 1,62 га, у тому числі і належної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Згідно з висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 29.09.2014 земельна ділянка по вул.Карла Лібкнехта,81-л у м.Полтаві розташована в межах парку пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемоги», основне цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки та технічна документація на земельну ділянку не відповідають вимогам чинного законодавства./а.с. 30-32 т.1/

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив із того, що рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, виділеної у власність ОСОБА_2 не приймалось, розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки та технічна документація на земельну ділянку не відповідають вимогам чинного законодавства, а протиправність дій завідувача Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_6 щодо погодження проекту землеустрою з відведення у власність спірної земельної ділянки із земель памятки природи встановлено вироком суду.

Встановивши факт незаконності передачі спірної земельної ділянки із земель памятки природи, суд першої інстанції визнав незаконними та скасував відповідні рішення Октябрської районної у м.Полтаві ради та її виконавчого комітету щодо надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, відведення і передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вул.Карла Лібкнехта,81-л у м.Полтаві площею 1000 кв.м., а також визнав недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий на підставі незаконного рішення, зобовязавши відповідача повернути земельну ділянку.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності не пропущений, оскільки підлягає обрахуванню з січня 2014 року, коли начальником відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури м.Полтави зареєстровано рапорт та внесено до Єдиного реєстру судових розслідувань відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а з позовом прокуратура звернулася у листопаді 2016 року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони ґрунтуються на повно зясованих фактичних обставинах справи, вірно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги викладених висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Питання чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремою особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Спірна земельна ділянка відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» належить до особливо цінних земель та охороняється законодавством України як національне надбання, щодо якого встановлено особливий режим охорони, відтворення і використання.

За таких обставин апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не є державною власністю, інтереси держави не є тотожними з інтересами конкретної територіальної громади і її органу місцевого самоврядування, а визначений прокурором «інтерес держави в особі органу місцевого самоврядування» не відповідає вимогам закону та не містить відомостей стосовно того, в інтересах якого саме органу прокуратурою подано позов.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно доч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Звертаючись в суд з позовом, прокурор належним чином обґрунтував як підстави свого звернення в суд з даним позовом, так і відповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної чи комунальної власності.

Правовідносини, повязані з набуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Згідно ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного або історико-культурного значення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян, або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Спірна земельна ділянка віднесена до категорії парків-памяток садово-паркового мистецтва місцевого значення згідно рішення Полтавської обласної ради народних депутатів від 22.11.1984 №453. Доказів того, що органами виконавчої влади до передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки приймалися рішення про зміну цільового призначення цієї ділянки, матеріали справи не містять.

Вироком Київського районного суду м.Полтави від 23 лютого 2015 року визнано завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 ЦК України.

Зазначеним вироком встановлено протиправність дій ОСОБА_6 щодо погодження проектів землеустрою з відведення у власність 17 земельних ділянок із земель памятки природи місцевого значення парка «Перемоги» для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 1,62 га, у тому числі, земельної ділянки, що була надана відповідачу ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Районний суд дотримався вказаної норми цивільного процесуального закону та правомірно врахував встановлені зазначеним вироком суду обставини протиправності дій ОСОБА_6, наслідком яких в сукупності з неправомірними діями органів місцевого самоврядування, стало незаконне вибуття земельної ділянки із комунальної власності.

Тому апеляційний суд визнає неспроможними та відхиляє доводи апеляційної скарги, що вирок Київського районного суду м.Полтави від 23.04.2015 не стосується спірних правовідносин.

Отже, з огляду на те, що рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, виділеної у власність ОСОБА_2, не приймалося, розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та технічна документація на земельну ділянку не відповідають вимогам чинного законодавства, а протиправність дій вказаної посадової особи щодо погодження проектів землеустрою з відведення та передачу у власність, зокрема, спірної земельної ділянки із земель памятки природи встановлена вироком суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову прокурора.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування правил позовної давності до спірних правовідносин також є безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови прокурора Полтавської місцевої прокуратури від 23 квітня 2013 року проведено перевірку у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради. За результатами перевірки встановлено порушення вимог земельного законодавства з боку Полтавської міської ради при розпорядженні землями парку «Перемога» та 25 січня 2014 року начальником відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м.Полтави зареєстровано рапорт та в цей же день до Єдиного реєстру судових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, тому саме з січня 2014 року розпочався строк позовної давності. З позовом в суд прокурор звернувся у листопаді 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, у тому числі стосовно мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ним доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги апеляційного суду, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.04.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

ОСОБА_8