ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

29.01.2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 19 грудня 2017 року між ним та відповідачем було укладено Договір про надання фінансової допомоги. Згідно умов Договору позивачем, як Позикодавцем було надано відповідачу, як Позичальнику поворотну фінансову допомогу. Відповідач зобовязався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах передбачених Договором. Фінансова допомога надана в національній валюті України в сумі 460 000,00 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача. 29.11.2018 року позивачем була направлена Вимога на адресу відповідача про повернення поворотної фінансової допомоги. Листом від 10.12.2018 року відповідач повідомив позивача про те, що виконання зобовязання є для нього не можливим у звязку із недостатністю наведених у вимозі даних щодо реквізитів рахунку Позивача для повернення коштів. 17.12.2018 року позивачем направлено на адресу відповідача довідку з реквізитима рахунку, яку відповідач отримав 19.12.2018 року, однак відповідачем зобовязанння виконано не було і листом від 10.01.2019 року повідомив позивача про те, що у нього є сумніви щодо достовірності вимоги і водночас запропонував повернення фінансової допомоги з розстрочкою. На час подання позову до суду фінансова допомога повернута відповідачем не була.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

22.02.2019 року, через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними та не обгрунтованими і такими, що заявлені передчасно. Так, зазначив, що дійсно між позивачем і відповідачем було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги. Згідно умов договору повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача в установі банку протягом трьох робочих днів з моменту отримання позичальником вимоги від позикодавця. Приймаючи до уваги положення чинного законодавства, що регулюють виникли правовіднсини, та умови Договору відповідач вбачає очевидним той факт, належним виконанням зобовязань відповідача є зарахування (повернення) суми позики на розрахунковий рахунок. Враховуючи зміни внесені до чинного законодавства відповідач вважає вірним висновок про те, що кошти необхідно перерахувати на поточний рахунок позивача. В звязку з відсутністю інформації для перерахування коштів відповідач був позбавлений можливості належного виконання договору. Таким чином, відсутність належної інформації про реквізити свого поточного рахунку призвело до невиконання своїх договірних зобовязань але це сталося не звини відповідача. Також, є необгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на вказані обставини відповідач просить у задоволені позову відмовити.

28.02.2019 року через канцелярію суду надійшла Відповідь на відзив, де позивчем зазначалося, що відповідач листом від 10.12.2018 року повідомив позивача про недостатність наведених у вимозі даних щодо реквізитів рахунку позивача для повернення коштів, жодних сумнівів щодо даої вимоги чи підписів на ній у відповідача на той час не було, будь-яких пропозицій по оплаті не наводилися.враховуючи ту обставину. Що у відповідачу було недостатньо реквизитів наведених у вимозі позивача. Позивач повторно направив Відповідачу дані щодо реквізитів рахунку для повернення коштів та довідку з реквизитами рахунку. Крім того фінансова допомога направлялася відповідачу з рахунку позивача який є аналогічним тому виду рахунку реквізити якого надано для повернення позики.

13.03.2019 року від позивача надійшла Заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем було збільшено позовні вимоги, а саме він просив стягнути з відповідача крім суму основного боргу в розмірі 460000,00 грн., індекс інфляції в розмірі 4600,00 грн., 3% річних 2646,58 грн., а також судові витрати.

Через канцелярію суду 14.03.2019 року надійшли Заперечення проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив де відповідач висловив свої заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів, з огляду на те, що викладені позивачем факти не відповідають дійсності та суперечать вимогам чинного законодавства України та положенням укладеного між сторонами Договору.

21.03.2019 року від позивача надійшла Заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем було збільшено позовні вимоги, а саме він просив стягнути з відповідача крім суму основного боргу в розмірі 460000,00 грн., індекс інфляції в розмірі 6923,00 грн., 3% річних 3175,89 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та в їх задоволенні просив відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що 19 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фастівський завод органічних розчинників який є відповідачем по справі та ОСОБА_4, який є позивачем по справі було укладено Договір №19/1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (далі Договір).

Поворотна фінансова допомога сума грошових коштів у національній валюті України. Передана платнику податку в користування на визначений строк відповідно до цього Договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами (відповідно до п.14.1.257 Податкового кодексу України) п.1.2.Договору.

Згідно п.1.1. Договору Позикодавець (позивач по справі) надає Позичальнику (відповідач по справі) кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики), а Позичальник зобовязується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2.1. Договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 460999,00 грн.

Поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і надається до моменту вимоги про її повернення Позикодавцем, але на строк, не більше ніж 12 календарних місяців (п.2.3,2.4. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту повернення поворотної фінансової допомоги (позики) (п.8.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем 19 грудня 2017 року надано фінансову допомогу відповідачу у сумі 460 000,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача, що підтверджується Квитанцією № 0.0.920721312.1 від 19.12.2017 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно ч. 1 с т.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

29 листопада 2018 року позивачем на адресу відповідача була направлена Вимога про повернення поворотної фінансової допомоги.

Як вбачається з ОСОБА_1 відповіді № 10/12-18 від 10.12.2018р. відповідач підтвердив про отримання Вимоги про повернення поворотної фінансової допомоги водночас, посилався на те, що виконання зобовязання є для нього не можливим у звязку із недостатністю наведених у Вимозі даних щодо реквізитів рахунку позивача для повернення коштів.

17 грудня 2018 року позивач направив відповідачу відповідь та довідку з реквізитами його рахунку видану АТ КБ ПРИВАТБАНК.

Разом з тим, відповідачем не було повернуто поворотну фінансову допомогу і ОСОБА_1 від 10.01.2019 р. повідомив ОСОБА_4 про отримання реквізитів для перерахування коштів, водночас висловив сумнів у достовірності вимоги, при цьому запропонував повернення фінансової допомоги з розстрочкою.

Як зазначено в п.3.1. Договору повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця в установі банку протягом 3-(трьох) робочих днів з моменту отримання Позичальником вимоги від Позикодавця.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечується факт укладення між сторонами Договору про надання поворотної фінансової допомоги та отримання коштів від позивача, однак заперечується порядок повернення позики посилаючись на те, що за положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідач вбачає очевидним той факт, належним виконання зобовязань Відповідача за Договором поворотної фінансової допомоги є зарахування (повернення) суми позики на розрахунковий рахунок Позивача протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Позичальником вимоги від Позикодавця, при цьому посилається на те, що з 2002 року поняття «розрахункові рахунки» не використовується у законодавстві, оскільки у зв'язку з прийняттям Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» було замінено на поняття «поточні рахунки» (вказані зміни було внесено відповідним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»).

Також, посилається на п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» де зазначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Порядок відкриття банками поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму регулюється Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена Постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року їнадаїі Постанова НБУ № 492).

Відповідно до п. 1.8. Постанови НБУ № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (п. 1.8 Постанови НБУ N9 492).

Таким, чином, вважає вірним та робить висновок про те, що умовами Договору встановлено обовязок Відповідача повернути грошові кошти шляхом їх перерахування на поточний рахунок ОСОБА_4, відкритий в установі банку протягом З (трьох) робочих днів з моменту отримання Позичальником вимоги від Позикодавця.

Однак, суд не може погодитися з даним твердженням представника відповідача згідно ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В той же час, відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку.

Після отримання Вимоги про повернення поворотної фінансової допомоги та повторного направлення позивачем відповідачу інформації щодо реквізитів рахунку позивача для повернення коштів та довідку з реквізитами його рахунку, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання передбачені Договором, пославшись про сумніви та тривогу про належність вказаних реквізитів рахунку.

За таких обставин, суд вважає відповідачем не було виконано умови Договору, кошти отриманні від позивача, як позику не були вчасно повернуті на вимогу позивача, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Зважаючи, що відповідач свої зобов'язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови Договору.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на те, що Відповідач порушив грошове зобов'язання, Позивача має право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України та згідно наданого розрахунку позивача, який відповідачем не оскаржувався.

Також, позивач однією із вимог зазначає про стягнення з відповідача на його коросить понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Проте, на обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права представниками позивача було надано лише Договір про надання правової допомоги №7-12 від 07.12.2018 року.

Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.77, 78 ЦПК України, докази на підтвердження факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат за надання правичної допомоги.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача в розмірі 4600,00 грн.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.15,16, 525,526,610,612,613,625,627,628,1047,1048,1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників», , п/р 1855 Філія «КиївСіті» ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 380775, місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, смт. Кожанка, вул. Територія Цукрового заводу, 1-Г на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер НОМЕР_1, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість у сумі 460000,00 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 6923,00 грн., три проценти річних в сумі 3175,89 грн. та судові витрати в сумі 4600,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей