Номер провадження: 22-ц/813/3345/19
Номер справи місцевого суду: 501/2694/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ" ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ", за участю третьої особи Незалежна профспілка працівників МТП про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ" від 31 серпня 2018 року № 440, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою ДП „МТП „Чорноморськ", за участю третьої особи Незалежна профспілка працівників МТП про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ" від 31 серпня 2018 року № 440 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 31.08.2018 року на підставі наказу в.о. директора підприємства № 440 він був звільнений з порту за п.7 ст. 40 КЗпП України. Зазначений наказ позивач вважав незаконним, оскільки за обґрунтованим рішенням профспілкового органу від 22.08.2018 року №12 відповідачу відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просив суд:

- визнати наказ виконуючого обов'язки директора порту від 31.08.2018р. №440 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_3 по п.7 ст.40 КЗпП України незаконним та скасувати;

- поновити ОСОБА_3 в ДП «МТП «Чорноморськ» на посаду докером - механізатором 3-го класу 5-го терміналу;

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31.08.2018р. по день ухвалення рішення;

- рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 вересня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено у справі підготовче судове засідання.

У ході розгляду справи в судовому засіданні від представника третьої особи надійшло клопотання, в якому він просив зупинити провадження у справі та запитати згоду виборного органу первинної профспілкової Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» на звільнення з підприємства ОСОБА_3 за п.7 ст.40 КЗпП України. Зазначене клопотання мотивано тим, що відповідачем подання на звільнення позивача без дати було направлено на розгляд профспілкового комітету Незалежної профспілки робітників порту (НПРП), тобто неіснуючої профспілки, і відповідь Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торгівельного порту (НПП «ІМТП»), за позицією відповідача, не прийнята ним до уваги у зв'язку з відсутністю такої профспілки, та у зв'язку з тим що позивач є членом Незалежної профспілки працівників морського торговельного порту «Чорноморськ» (НПП МТП «Чорноморськ»).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року клопотання представника незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» задоволено, зупинено провадження у справі, постановлено запитати згоду виборного органу первинної профспілкової Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» на звільнення з підприємства ОСОБА_3 за п.7. ст.40 КЗпП України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ДП „МТП „Чорноморськ" ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року про зупинення провадження у справі, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду з урахуванням строків, визначених ст.ст. 189, 210 ЦПК України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ДП «МТП «Чорноморськ» направив на адресу профспілки, членом якої є ОСОБА_3, подання на його звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України. 22.08.2018 року профспілка розглянула таке подання та відмовила у наданні згоди на звільнення. Отже, на думку апелянта, порт в повному обсязі виконав обов'язок роботодавця, закріплений в ст. 43 КЗпП України, що звернення до профспілки з поданням на звільнення працівника, а тому відсутні підстави для зупинення провадження по справі. Щодо посилань представника профспілки стосовного того, що роботодавець звернувся з поданням про звільнення не до тієї профспілки апелянт вказує, що відповідно до пояснень голови профспілки Бойчука А.М. рішення президії профспілки було помилково викладено на бланку та по формі старого зразка профспілки, що ніяким чином не впливає на членство ОСОБА_3 в даній профспілці, оскільки вони отримують його членські внески. Також, апелянт зазначив, що повторне направлення судом запиту про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 до Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» є прямим зловживанням процесуальними правами представником третьої особи, а зупинення провадження призведе до безпідставного затягування і перешкоджання розгляду даної справи. На думку апелянта, після направлення судом повторного запиту до профспілки відносно звільнення ОСОБА_3, профспілка знову надасть відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3, що призведе до переоцінки доказів по даній справі, що є недопустимим з огляду на ст. 13 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження по справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, Іллічівський районний суд м. Одеси керувався ч.8 ст.43 КЗпП України, а також роз'ясненнями, викладеними у п.15 Постанови Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, та встановив необхідність зупинити провадження по справі й запитати згоду профспілкового органу на звільнення працівника ОСОБА_3 до розгляду спору по суті.

Відповідно до ч.9 ст.43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 76 ЦПК України вказує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Стаття 78 ЦПК України встановлює поняття допустимості доказів, зазначаючи, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, доводи про відсутність підстав для зупинення провадження по даній справі з посиланням на те, що профспілка вже висловила свою позицію з питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_3, що підтверджується доказами: копією виписки з протоколу №12 від 22.08.2018 року Президії Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ», копією листа Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» № НП 70/88 від 17.09.2018 року, та зазначенням, що повторний запит призведе до переоцінки доказів по даній справі, не можуть бути взятими до уваги, оскільки оскаржене процесуальне рішення суду про зупинення провадження у справі фактично є похідним від дій суду щодо запиту інформації, яка є необхідною для розгляду справи.

Отже, доводи апеляційної скарги про зупинення провадження у справі фактично обгрунтовані незгодою з витребуванням судом інформації від профспілки.

Щодо твердження апелянта стосовно того, що направлення по справі запиту до профспілки з метою повторного розгляду подання на звільнення ОСОБА_3 є необґрунтованим та безпідставним затягуванням розгляду даної справи, що вже є порушенням судом першої інстанції процесуальних строків розгляду даної категорії справ, а також може потягти за собою завдання збитків державному бюджету, у вигляді стягнення з державного підприємства суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка безпідставно збільшується з кожним днем затягування розгляду даної справи судом першої інстанції, у випадку задоволення судом позовних вимог ОСОБА_3, необхідно зазначити наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд повторює, що розумність тривалості судового розгляду повинна оцінюватися в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявників (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], заява № 25444/94, пункт 67, ЄСПЛ 1999-II, та «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, пункт 43, ЄСПЛ 2000-VII).

Однак з огляду на те, що для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі для винесення обґрунтованого та законного рішення у суду першої інстанції виникла необхідність надання запиту, для чого суд зупинив провадження у справі, збільшення терміну розгляду даної справи за рахунок часу для витребування необхідної для розгляду справи інформації, з боку суду є виправданим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ" ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 02.05. 2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова