ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/3722/18

Провадження № 22-ц/818/1895/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

представник позивача: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року, у складі судді Букреєвої І.А.

у цивільній справі №643/3722/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановив:

03.04.2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути суму боргу в розмірі 46 872 грн., суму процентів в розмірі 11 711,00 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 14 136.00 грн., суму 3 % річних в розмірі 2932 грн., а всього стягнути 75 651,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.02.2016 року її чоловік ОСОБА_5 позичив ОСОБА_4 їх сумісні кошти в розмірі еквівалент 1 440 євро, що складає по курсу НБУ на час звернення з позовом, 46 872,00 грн , з виплатою 12 % річних, що підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем.

Її чоловік ОСОБА_5 та ОСОБА_4 домовились між собою, що кошти будуть повернуті на першу вимогу, але коли її чоловік в кінці 2016 та на початку 2017 року звертався до ОСОБА_4 з вимогою повернути борг. Відповідач тільки обіцяв повернути грошові кошти, а потім взагалі перестав спілкуватися та навіть відповідати на телефонні дзвінки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року її чоловік ОСОБА_5 помер. На протязі року вона намагалася поспілкуватися з відповідачем на предмет повернення грошових коштів у добровільному порядку, що позитивного результату не принесло, борг відповідач не повернув.

05.02.2018 року позивач надіслала відповідачу лист-вимогу, в якому просила повернути борг, але відповіді не отримала.

Оригінал розписки позивач та її представник суду не надали, про причину неподання ключового доказу суд не повідомили.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вона є спадкоємицею ОСОБА_5, прийняла від нього спадщину 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом, яку вона додає до апеляційної скарги.

До суду першої інстанції вона свідоцтво про спадщину не надавала, тому, що кошти які отримав ОСОБА_4 є їх спільними коштами з померлим чоловіком, про що зазначено в позовній заяві.

На думку позивача, той факт, що вона є спадкоємцем першої черги після померлого чоловіка, підтверджується свідоцтвом про шлюб, її паспортом, в якому є відомості, що вона зареєстрована за однією адресою з померлим чоловіком,що доводить факт прийняття нею спадщини. Але суд першої інстанції не надав належну оцінку цим доказам.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідно до розписки від 27 02.2016 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, 07.02.2016 року отримав у борг у ОСОБА_5, гроші в сумі 1440 євро з виплатою 12 % річних від суми боргу, що за рік складає 72 євро ( а.с. 6)

Згідно листа від 05.02.2018 року, ОСОБА_2, звернулася до ОСОБА_4 з вимогою про сплату боргу ( а.с. 8), як доказ направлення зазначеного листа надано фіскальний чек Укрпошти від 07.02.2018 року ( а.с.7).

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 18 березня 1973 року ( а.с.9)

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с. 10).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що саме вона є єдиним спадкоємцем позикодавця ОСОБА_5

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

ОСОБА_5 пред'явила даний позов, посилаючись на те, що вона діє як дружина померлого ОСОБА_5, який надав кошти у борг, і обґрунтовувала його тим, що надані у борг кошти є спільними коштами подружжя.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Суд першої інстанції в своєму рішенні також обґрунтовано посилався на наведені норми ЦК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам стосовного того, що вона є спадкоємцем першої черги після померлого чоловіка, якими на думку позивача є свідоцтво про шлюб, її паспорт, в якому є відомості, що вона зареєстрована за однією адресою з померлим чоловіком.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При ухваленні рішення суд першої інстанції досліджував та надавав оцінку тим доказам, які були надані позивачем.

Судова колегія також приймає до уваги, що позивач особисто не приймала участі під час розгляду справи у судових засіданнях, її представником до суду було надано заяви про проведення підготовчого засідання та слухання справи у судовому розгляді без його участі.

Таким чином ні позивач ні її представник не скористалися своїм право надати додаткові докази під час підготовчого засідання.

Звертаючись зі скаргою на рішення суду першої інстанції представник позивача посилався на те, що ОСОБА_2 дійсно є спадкоємцем прав та обов'язків померлого ОСОБА_5 і про це свідчить запис про її шлюбу з позикодавцем в копії її паспорта, яка була надана суду, однак суд не надав цьому доказу належної правової оцінки.

До апеляційної скарги апелянт долучив копію свідоцтва від 23.03.2018р., виданої державним нотаріусом Десятої Харківської нотаріальної контори, згідно якого за ОСОБА_2 визнано право на спадкування 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.

При цьому апелянт не навів жодного обґрунтування поважності причин неподання цього доказу в суді першої інстанції.

Попри те, що позивачем і його представником, який є фахівцем в галузі права, проігноровано вимоги ст. ст. 43, 81, 83, 177, 183 ЦПК України, якими передбачено обов'язок цих осіб подавати докази до суду першої інстанції разом з позовною заявою, колегія суддів, зважаючи на суб'єктній склад та особливості спірних правовідносин, на положення ст.2 ЦПК України, приймає цей новий доказ, як такий, що має значення для справи.

Надаючи правову оцінку цьому доказу і доводам представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що запис в паспорті позивач про її шлюб зі спадкодавцем та реєстрація місця проживання, висновки суду не спростовують, як поданий ними лише на стадії апеляційного перегляду справи новий доказ (копія свідоцтва про право на спадщину), який лише підтверджує правильність висновків суду першої інстанції в тій частині, що позивачем при обранні способу у форми захисту не визначено у передбаченому законом порядку коло спадкоємців, а відтак і учасників справи, до яких перейшло право вимоги в порядку спадкування за договором позики.

Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом, яке надано тільки до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 прийняла від померлого чоловіка в спадщину 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, що свідчить про те , що у померлого є інші спадкоємці, які не були залучені до розгляду справи та права яких можуть бути порушені.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Таке вирішення справи не перешкоджає ОСОБА_2, згідно положень ст.4 ЦПК України, звертатися до суду із новим позовом, проте із дотримання встановленого цим Кодексом порядку.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина