Дата документу 26.04.2019 Справа № 320/8272/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 320/8272/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
провадження № 22-ц/807/1648/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини у період вагітності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання у період вагітності. Зазначала, що з 28.04.2018 сторони перебувають у шлюбі, з початку вересня 2018 року фактично припинили шлюбні відносини і проживають окремо. Посилаючись на те, що вона перебуває у стані вагітності, а її чоловік своїх обовязків по її утриманню виконувати не бажає, що ставить її у скрутне матеріальне становище, просила суд на підставі ст.84 СК України стягнути з нього аліменти у розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання на період вагітності у розмірі 1000 (однієї тисячі) грн.. щомісячно, починаючи з 04.10.2018. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не може надавати матеріальну допомогу дружині на період її вагітності. Він не має у власності земельної ділянки, веденням особистого підсобного господарства не займається, особистого майна не має, підприємницькою діяльністю не займається. З обєктивних причин у звязку з відсутністю можливості працевлаштуватися не працює. Заробітну плату він отримав тільки у березні 2018 року в сумі 1454,40грн., працюючи у ТОВ «АВТОПРИВОД». Фактично він існує за рахунок тимчасових підробітків та його щомісячний дохід не перевищує навіть прожиткового мінімуму. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказує, що перебуває у відпустці по вагітності і пологам з 21.12.2018 по 25.04.2019 і не отримує заробітну плату. Чоловік виїхав до своїх батьків у сільську місцевість і не бажає допомагати їй. Він є працездатною особою і має можливість утримувати і себе, і вагітну дружину.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 28.04.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.(а.с.7)

З початку вересня 2018 року сторони фактично припинили шлюбні відносини і стали мешкати окремо один від одного.

Згідно довідки, виданої ВКК консультативно-діагностичним відділенням КУ «Мелітопольський міський пологовий будинок» ММР ЗО від 21.09.2018 ОСОБА_3 вагітна, строк вагітності становить 17 тижнів. (а.с.8)

За змістом ст.84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Встановивши, що позивачка завагітніла під час шлюбу і потребує матеріальної допомоги на період вагітності, а відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків з утримання дружини, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув аліменти у відповідності зі ст.84 СК України .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не в змозі утримувати дружину в період вагітності, є неспроможними, оскільки судом встановлено, що відповідач знаходиться у працездатному віці, доказів, які б свідчили, що за станом здоровя відповідач є непрацездатною особою, матеріали справи не містять.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року у цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: