Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа №199/6548/17

провадження № 61-42222св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1,

відповідач - Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Державної казначейської служби України, Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1, на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року у складі судді Руденко В. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 (далі - ГО «ДНПГО») звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКС України в Дніпропетровській області) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у вигляді пені, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади.

Позовна заява мотивована тим, що постановою слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області) від 25 листопада 2013 року стягнуто з державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої шкоди 1 260 грн.

10 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав до ГУ ДКС України в Дніпропетровській області заяву про прийняття до виконання постанови від 25 листопада 2013 року про відшкодування шкоди, до якої додав завірену гербовою печаткою копію цієї постанови, яка була прийнята ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області і відповідно зареєстрована. Зазначає, що у зв'язку з невиконанням станом на 20 вересня 2017 року вказаної постанови СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відповідачі порушують норми чинного законодавства та права позивача.

На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги, ГО «ДНПГО» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 просила стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді: інфляційних збитків та трьох відсотків річних в сумі 1 296,39 грн, пеню 1 260 грн, у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, чинної у період несплати, за весь період несплати боргу, плюс три відсоткові пункти; моральну шкоду в розмірі 144 000 грн; відшкодувати судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що цивільно-правова відповідальність органу державної влади в разі неперерахування протягом трьох місяців коштів на виконання рішень про стягнення коштів державного бюджету передбачена «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Отже, вимоги позивача про стягнення грошових коштів на відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими, крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту завдання йому моральної шкоди і наявності правових підстав для її відшкодування.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних у загальній сумі 1 296,93 грн скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, за період з 10 грудня 2013 року по 20 вересня 2017 року, нарахування у зв'язку з інфляцією у сумі 1 150,38 грн, три відсотки річних у розмірі 146,01 грн, судові витрати у сумі 2,27 грн, що загалом становить 1 298,66 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ДКС України не надала належних доказів існування перешкод, які заважали вчасному виконанню постанови СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року про стягнення на користь позивача 1 260 грн. А тому має місце неправомірна бездіяльність щодо виконання цього рішення. В частині залишення без змін рішення місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що позивач не надав доказів заподіяння йому моральних страждань, введення його у стресовий стан саме через невиплату відповідачем грошової суми.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ДКС України просить скасувати постанову суду апеляційної інстанцій і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ГО «ДНПГО» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ДКС України мотивована тим, що звертатись до суду із позовом в інтересах інших осіб у певних випадках мають право лише громадські об'єднання зі статусом юридичної особи. Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що відповідно до норм ЦПК України громадські об'єднання без статусу юридичної особи не є представниками фізичних осіб. Членство у громадській організації не є підставою для виникнення процесуального представництва. Для цього необхідне волевиявлення особи, яка потребує представництва, та наявність належно оформлених документів. Та обставина, що основною метою та завданням організації є допомога у реалізації громадянином його прав і законних інтересів не може свідчити про наявність в організації процесуальної правоздатності у справі. Отже, суди першої й апеляційної інстанцій не вирішили питання про закриття провадження у справі всупереч вимогам закону.

Касаційна скарга ГО «ДНПГО» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 мотивована тим, що бездіяльність посадової особи ГУ ДКС України в Дніпропетровській області, на виконанні якої знаходяться постанова СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року, істотно порушує право позивача, закріплене нормами Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційних скарг, відзивів на касаційні скарги до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 жовтня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що постановою СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року стягнуто з державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої шкоди 1 260 грн.

10 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав до ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області заяву про прийняття до виконання цієї постанови від 25 листопада 2013 року про відшкодування шкоди.

Вказана постанова СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року станом на 20 вересня 2017 року не виконана.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДКС України в Дніпропетровській області, начальника ГУ ДКС України в Дніпропетровській області Фліссака І. Я., ДКС України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність ДКС України щодо невиконання завіреної гербовою печаткою копії постанови СУ ГУ МВС в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року про відшкодування шкоди в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з рахунку ДКС України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої шкоди у сумі 1 260 грн.

Зобов'язано ДКС України грошові кошти, сума яких вказана у завіреній гербовою печаткою постанові СУ ГУ МВС в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року про відшкодування шкоди, перерахувати у готівковій формі ОСОБА_1 через відділення «Укрпошти», за місцем його проживання.

Зобов'язано ДКС України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів згідно з завіреною гербовою печаткою копією постанови СУ ГУ МВС в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року про відшкодування шкоди за весь час прострочення з 11 березня 2014 року до моменту фактичного виконання завіреної гербовою печаткою копії постанови СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2013 року про відшкодування шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ДКС України підлягає задоволенню частково.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ГО «ДНПГО» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 у цій справі підлягає закриттю.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення місцевого та апеляційного судів не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Установлено, що позовну заяву, уточнену позовну заяву, апеляційну скаргу, касаційну скаргу у цій справі подала Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1, яка не має статусу юридичної особи та не має статуту. Від імені громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» скаргу підписала ОСОБА_4 як керівник цієї організації.

На підтвердження правового статусу та повноважень щодо представництва інтересів позивача громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» надала суду копії таких документів:

витяг з протоколу № 1 від 15 вересня 2014 року установчих зборів засновників цієї громадської організації, згідно з яким ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вирішили створити ГО «ДНПГО» без статусу юридичної особи для здійснення представництва та захисту прав і законних соціальних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових та інших інтересів, які не суперечать законодавству України, цієї громадської організації та її членів у судах усіх рівнів і ланок, перед фізичними та юридичними особами, фізичними особами-підприємцями і суб'єктами владних повноважень;

наказ Дніпропетровського міського управління юстиції від 15 жовтня 2014 року № 381 про прийняття повідомлення про утворення ГО «ДНПГО» відповідно до статті 16 Закону України «Про громадські об'єднання»;

витяг з протоколу від 01 грудня 2014 року № 1 засідання Ради керівництва громадської організації стосовно вирішення питання про прийняття до лав членів ГО «ДНПГО» ОСОБА_1;

правовий висновок реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області щодо відповідності законам України установчих документів, поданих на прийняття повідомлення про утворення Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» від 15 жовтня 2014 року про встановленнявідповідності установчих документів Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» вимогам чинного законодавства України.

У касаційній скарзі ДКС України звертає увагу на те, що ГО «ДНПГО» не має процесуальної правоздатності та не може бути представником позивача у суді.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з доводами касаційної скарги ДКС України у цій частині.

Кожен має право на свободу об'єднання з іншими особами (пункт 1 статті 11 Конвенції).

Громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей (частина перша статті 36 Конституції України).

Громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (частина перша статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання»).

Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (частини друга та третя статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання»).

Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (частина п'ята статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання»).

Правоздатність неурядових організацій, які не мають статусу юридичної особи, може мати визначенні національним законодавством особливості, обмеження порівняно з неурядовими організаціями, які мають статус юридичної особи.

Неурядові організації повинні мати можливість вільно здійснювати свої цілі за умови, що і цілі, і засоби їх досягнення, відповідають вимогам демократичного суспільства (пункт 11 Рекомендації CM/Rec(2007)14 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо створення та діяльності неурядових організацій від 10 жовтня 2007 року).

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України). Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника (частина перша статті 38 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом) аналогічні вимоги містяться у частині першій статті 58 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом).

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 14-52цс19.

Установлено, що ГО «ДНПГО» у цій справі діє в інтересах позивача. Стосовно самопредставництва, то ГО «ДНПГО» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом, аналогічні вимоги містяться у статті 56 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом).

Відповідно до статті 40 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом, представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Що кореспондується з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, якою передбачено, що можливість бути представником у суді мають адвокат або законний представник (стаття 59 ЦПК України); під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього кодексу.

При тлумаченні положень Закону України від 22 березня 2012 року № 4572-VІ «Про громадські об'єднання», Конституційний Суд України в Рішенні від 28 листопад 2013 року № 12-рп/2013 вказав на те, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах і якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Отже, з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства ЦПК України як у редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом, так і у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, не передбачає права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить адвокатові, законному представникові. Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для ОСОБА_1 і ГО «ДНПГО».

При цьому, членство в громадській організації само по собі не є підставою для виникнення процесуального представництва. Для цього необхідне волевиявлення особи, яка потребує представництва та наявність необхідних належним чином оформлених та завірених уповноважуючих документів. За відсутністю такої згоди та необхідних документів, громадська організація не може бути допущена судом до здійснення функцій процесуального представника.

Та обставина, що основною метою та завданням організації є допомога у реалізації громадянам своїх прав та законних інтересів не може свідчити про наявність у організації цивільної процесуальної правоздатності у цій справі.

У матеріалах справи відсутні будь-які належним чином оформлені та завірені документи, що надають відповідні повноваження.

Крім того, з наявної в матеріалах справи заяви про ознайомлення з матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_1 називає себе представником ГО «ДНПГО», однак уповноваження позивача «представляти інтереси цієї громадської організації та членів громадської організації, в тому числі своїх законних інтересів як члена громадської організації» не відповідає закону, оскільки особа не може за довіреністю від іншого суб'єкта представляти у суді свої ж інтереси.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункти 1 і 2 частини першої статті 207 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом, пункти 1 і 2 частини першої статті 257 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом). Такий процесуальний наслідок суд застосовує, якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі.

Отже, суд першої інстанції належно не дослідив питання можливості ГО «ДНПГО» представляти інтереси позивача. Вказане порушення суд апеляційної інстанції не виправив.

За таких обставин, з огляду на встановлені вище істотні порушення норм процесуального права колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ДКС України є частково обґрунтованою. Тому, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а позов ГО «ДНПГО» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до ДКС України, ГУ ДКС України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у вигляді пені, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, необхідно залишити без розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Крім того, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду помилково прийняла до розгляду касаційну скаргу ГО «ДНПГО» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1, оскільки ГО «ДНПГО» не може бути представником позивача у суді та вчиняти від його імені будь-які процесуальні дії.

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати (пункт 2 частини першої статті 396 ЦПК України).

У зв'язку із такими обставинами та з огляду на положення наведеної процесуальної норми, Верховний Суд вважає за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року.

Керуючись статтями 315, 396, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у справі № 199/6548/17 закрити.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року скасувати.

Позов Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у вигляді пені, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська