ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 755/13132/15-ц

провадження № 61-936св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтрільчукаВ. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 2 жовтня 2015 року, постановлену у складі судді Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_4, від імені якої за довіреністю діє ОСОБА_5, звернулася з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» (далі - ЖБК «Буревісник-3») про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії і відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що 9 січня 2015 року ОСОБА_4, яка є власником квартири АДРЕСА_1, звернулася до голови правління ЖБК «Буревісник-3» ОСОБА_6 із заявою про надання інформації щодо послуг з централізованого водопостачання і опалення.

22 січня 2015 року відповідач листом відмовив у наданні запитуваної інформації.

Позивач вважає, що такими діями ЖБК «Буревісник-3» порушив вимоги Закону України «Про інформацію» і Закону України «Про звернення громадян», тому просить визнати дії відповідача щодо ненадання відповіді по суті звернення незаконними, зобов'язати надати повну відповідь на звернення від 9 січня 2015 року і стягнути з ЖБК «Буревісник-3» на її користь у відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень та 4,80 гривень - у відшкодування витрат на поштові послуги.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року, постановленою у складі судді Яровенко Н. О., позов ОСОБА_4, від імені якої за довіреністю діє ОСОБА_5, визнано неподаним і повернено у зв'язку з невиконанням вимог ухвали цього суду від 16 липня 2015 року про залишення позову без руху з підстав несплати судового збору.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4, від імені якої за довіреністю діє ОСОБА_5, оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам процесуального законодавства щодо змісту і форми, а також з підстав несплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі; доводи заявника про звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» апеляційний суд відхилив.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 2 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені якої за довіреністю діє ОСОБА_5, визнано неподаною і повернено.

Постановляючи таку ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконала і судовий збір не сплатила, а зазначені ОСОБА_5 доводи щодо звільнення його особисто від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не мають правого значення при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, так як позивачем і заявником апеляційної скарги є ОСОБА_4, яка таких пільг не має.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2015 року ОСОБА_5, діючи за довіреністю від імені ОСОБА_4 та в її інтересах, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 2 жовтня 2015 року скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що, незважаючи на подання позову та інших процесуальних документів як представником ОСОБА_4 за довіреністю та в її інтересах, у справі він має процесуальний статус позивача і діє від свого імені. Оскільки він звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, вимогу суду щодо сплати судового збору вважає безпідставною.

Також вказує, що цей позов поданий на захист прав позивача як споживача комунальних послуг, тому на спірні правовідносини поширює дію Закон України «Про захист прав споживачів».

Позиція інших учасників справи

У квітні 2016 року ЖБК «Буревісник-3» подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів і просив ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що, звернувшись з цим позовом, ОСОБА_5 зазначив, що він діє в інтересах ОСОБА_4 за довіреністю від 1 грудня 2011 року № 658225.

Формулюючи позовні вимоги, ОСОБА_5 вказав, що позов стосується надання інформації щодо житлово-комунальних послуг, тобто є позовом про захист прав споживачів, а також просив визнати дії ЖБК «Буревісник-3» неправомірними, зобов'язати ЖБК «Буревісник-3» вчинити дії на користь ОСОБА_4 шляхом надання відповіді на запит щодо стану будинку та відшкодувати ОСОБА_4 моральну шкоду.

Також ОСОБА_5 наполягав, що, незважаючи на зазначення позивачем ОСОБА_4, фактично позивачем є він.

Суд апеляційної інстанції, визнаючи апеляційну скаргу неподаною і повертаючи її, виходив з того, що позивачем у справі є ОСОБА_4, яка не має пільг зі сплати судового збору, а Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширює дію, тому судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає сплаті на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, права, свободи чи інтереси якої порушені, невизнані або оспорені, а також органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд розглядає цивільні справи не інше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, у межах заявлених ними вимог. Підстави і предмет позову визначає позивач (стаття 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали).

З метою усунення неоднакового тлумачення змісту позовної заяви суд першої інстанції надав ОСОБА_5 строк для усунення недоліків позову шляхом уточнення позовних вимог, а також переліку осіб, які беруть участь у справі, та їх процесуального статусу.

Подаючи на виконання вимоги суду клопотання про усунення недоліків позову, ОСОБА_5 повторно вказав, що він діє в інтересах ОСОБА_4 на підставі довіреності від 1 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, до апеляційної скарги, яка не оплачена судовим збором, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 121, 297 ЦПК України у тій же редакції Кодексу суддя, встановивши, що апеляційна скарга не оплачена судовим збором у визначеному законом розмірі, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявником ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги суду і сплатить суму судового збору, апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що процесуальний статус позивача у цій справі має ОСОБА_4, та, встановивши відсутність у неї пільг щодо сплати судового збору і невиконання вимог ухвали суду щодо його сплати, обґрунтовано визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її.

Доводи заявника про те, що, незважаючи на подання позову та інших процесуальних документів від імені ОСОБА_4 та в її інтересах, у справі він має процесуальний статус позивача та діє від свого імені, касаційний суд відхиляє.

Згідно зі статтею 30 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання позову, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Системний аналіз цієї статті і статті 3 ЦПК України у тій же редакції дає підстави для висновку, що позивачем є особа, яка звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зі змісту позову встановив, що цей позов поданий на захист прав ОСОБА_4; ОСОБА_5 діє в її інтересах за довіреністю.

Згідно зі статтею 38 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Відповідно до статей 40, 42 ЦПК України у тій же редакції представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді. Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (стаття 244 ЦК України).

Зазначені положення законодавства свідчать про те, що, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 як особи, на захист прав та інтересів якої поданий позов, ОСОБА_5 у розумінні статей 38, 40 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, має статус представника позивача.

За таких обставин подання ОСОБА_5 як представником ОСОБА_4 за довіреністю апеляційної скарги не звільняє позивача від обов'язку сплатити судовий збір, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності безпосередньо у неї пільг зі сплати судового збору.

Посилання заявника на те, що цей позов поданий на захист прав позивача як споживача комунальних послуг, тому на спірні правовідносини поширює дію Закон України «Про захист прав споживачів», є помилковими.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем згідно з цим Законом є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

ОСОБА_4 подала даний позов на захист визначеного Законом України «Про інформацію» і Законом України «Про звернення громадян» права щодо отримання інформації по суті питань, порушених у її зверненні.

Реалізація особою права на звернення не наділяє її статусом споживача і не є підставою для поширення на такі правовідносини дії Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин твердження заявника про те, що позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», є помилковими, а висновок апеляційного суду про необхідність сплати судового збору - правильним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України») Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу від 2 жовтня 2015 року про визнання апеляційної скарги неподаною і її повернення здодержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 2 жовтня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук