Справа № 219/4388/19
Провадження №2/219/1732/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

23 квітня 2019 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Погрібна Н.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківська» про визнання недійсним договору купівлі продажу частки у статутному капіталі № 25/01/2019 від 25 січня 2019 року,

встановив:

22 квітня 2019 року до Артемівського міськрайонного суду ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати договір купівлі продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківський» № 25.01.2019 року від 25 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - недійсним.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2018 року між ОСОБА_2 - позичальником та ОСОБА_1 - позикодавцем було укладено договір позики №12/03/2018- Шев/П/Б. Згідно пунктом 2.1. Договору позики розмір позики складає 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Пунктом 1.2. Договору позики передбачено, що з метою забезпечення належного виконання своїх зобовязань (обовязків) з поверненням суми Позики, визначено в п. 2.1 цього Договору, Позичальник передає Позикодавцю в заставу частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківська». У забезпечення зобовязання по договору позики № 12/03/2018-Шев/П/Б від 12.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір застави корпоративних прав від 12 березня 2018 року (надалі - Договір застави). Відповідно до п. 2 Договору застави, майном, що передається у заставу за даним Договором є частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківська» у розмірі 100 % статутного капіталу, що становить 12000,00 грн. з усіма майновими правами та обовязками учасника Товариства відповідно до його Статуту та чинного законодавства України.

Окрім того, 25 січня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківська» № 25/01/2019, який і просить позивач визнати недійсним.

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу Продавець зобовязується передати у власність Покупцю частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківська» у розмірі 100% статутного капіталу, що становить 12000.00 грн. з усіма майновими правами та обовязками учасника Товариства відповідно до його Статуту та чинного законодавства України, а Покупець зобовязується прийняти цю Частку та сплатити за неї грошову суму відповідно до умов цього Договору.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Нормами ч. 3 ст. 208 Цивільного кодексу України передбачено обов'язковість письмової форми, якщо правочини вчинені фізичними особами між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів для громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Пунктом 10 Частини 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"передбачено, що у разі внесення змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, подаються, крім інших необхідних документів додатково подається в обов'язковому порядку договір, примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

При розгляді даної категорії справ суду необхідно встановити, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

Для договорів купівлі-продажу, міни, дарування частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю закон прямо не вимагає дотримання певної форми, але виходячи з загальних норм цивільного законодавства, зокрема, п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин, який укладається між фізичною та юридичною особою, а також між двома фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Правочин, який вчинено у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Закон не вимагає нотаріального посвідчення договорів про відчуження частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю. Разом з тим відчуження частки у статутному капіталі тягне за собою внесення та державну реєстрацію відповідних змін до статуту товариства, а також відомостей про товариство, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, до якої заявник долучив витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківська», в яких зазначені зокрема відомості щодо переліку засновників (учасників) юридичної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників) та інші відомості, а саме, що ОСОБА_2 є кінцевим бенефіціарним власником (контролер), розмір статутного капіталу становить 12 000 грн.

Крім того, як зазначив позивач, ОСОБА_2 не просила у нього надання згоди на відчуження корпоративних прав по Договору купівлі-продажу, які є предметом застави по Договору застави. Отже законодавством передбачено, що заставодавець має право користуватися предметом застави, проте розпоряджатись заставним майном має тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, позивач не надав до суду доказів чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту, чи були дотримані передбачені законом умови, необхідні для його укладення, чи досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами, чи передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; чи здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, чи взагалі була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченківська» про визнання недійсним договору купівлі продажу частки у статутному капіталі № 25/01/2019 від 25 січня 2019 року - залишити без руху.

Копію ухвали направити заявнику для відома та надати йому строк для усунення недоліків терміном десяти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, позовна заява буде вважатися не поданою та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Погрібна