КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4748/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Журби С.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження, ордеру та свідоцтва,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження та ордеру, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1992 році на підстав ордеру, виданого Київським маргариновим заводом 01.10.1992 року, позивачка вселилась в кімнату АДРЕСА_1 , а саме до гуртожитку підприємства, де проживала разом з відповідачкою.

В 1994 році вона, в період декретної відпустки, мешкала у своєї матері в Чернігівській області.

Коли в 2000 році ОСОБА_1 повернулась проживати в гуртожиток, відповідачка по справі на той час вже мешкала в їхній кімнаті разом зі своїм чоловіком та дитиною.

Позивачка зазначала, що відповідачка та її чоловік постійно створювали їй перешкоди для проживання. Останні роки вона взагалі не могла проживати у своїй кімнаті, адже ОСОБА_2 змінила замки в квартирі та не пускає її з дітьми. Всі ці дії відповідачки призвели до того, що в лютому 2016 року позивачка звернулась до Деснянського районного суду з позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні спірним житлом, який на сьогодні ще не розглянутий.

15.12.2017 року вона дізналась про те, що ОСОБА_2 отримала ордер на квартиру, в якій зареєстрована вона з дітьми та позивачка зі своїми дітьми і які мають рівні права користуватись нею.

Так, згідно розпорядження Голосіївської районної у м. Києві адміністрації від 30.10.2017 року № 537, ОСОБА_2 на сім`ю з 3-ох осіб, 03.11.2017 року видано ордер № 018110 серії Б на квартиру АДРЕСА_1 . На підставі викладеного позивачка просила суд визнати недійсним розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 537 від 30.10.2017 року в частині видачі ордеру № 018110 серії Б на ім`я ОСОБА_2 та визнати недійсним ордер № 018110 серії Б, виданий 03.11.2017 року на підставі розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації та стягнути з відповідачки судові витрати.

У лютому 2018 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказувала, щоОСОБА_2 отримала ордер на приміщення, яке не є вільним в порушення норм житлового законодавства, прав позивачки та прав її дітей. Крім того, згідно переліку майна, затвердженого розпорядженням Деснянської РДА від 30.01.2015 року, житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до сфери управління Деснянської районної в місті Києві адміністрації, Голосіївська РДА не мала повноважень видавати ордер на житло, яке знаходиться в Деснянському районі м.Києва. 20.12.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання розпорядження та ордеру недійсним та повідомила Деснянську РДА в м.Києві про те, що вона звернулась до суду та просила не проводити приватизацію спірного житла, так як вона і її діти також там зареєстровані. Однак,18.01.2018 року Деснянська РДА в м. Києві видала ОСОБА_2 свідоцтво про право власності, згідно якого спірна квартира перейшла у її власність та власність її дітей в рівних частинах. Рішенням суду відповідачу ОСОБА_2 відмовлено в визнанні ОСОБА_1 та її дітей таким, що втратили право користування спірним житлом, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 чинить їй та її сім`ї перешкоди в користуванні житлом. У зв`язку з цим, просиласуд визнати недійсним та скасувати розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 537 від 30.10.2017 року про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 родині ОСОБА_2 , визнати недійсним та скасувати ордер № 018110 від 03.11.2017 року серії Б, виданий на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією 10 січня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 та стягнути з відповідачки на її користь судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, які були подані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вважає необґрунтованим висновок суду про те, що Голосіївська РДА при видачі ордеру відповідачу діяла відповідно до вимог діючого законодавства, оскільки судом не наведено жодної норми законодавства на підтвердження такого висновку. Зазначає, що судом не дано відповідної оцінки тій обставині, що Голосіївська РДА не мала повноважень щодо управління спірним майно, зокрема і квартирою в будинку АДРЕСА_1 .

Представник відповідачів В.Пожар в порядку ст. 360 ЦПК України направила на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків у даній справі на підставі повно та всебічно досліджених доказів із застосуванням норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія судів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним нормам процесуального права відповідає.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження порушень діючого законодавства, допущених при видачі ордеру та приватизації квартири.

Колегія суддів апеляційного суду із вказаними висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів № 796 від 04.11.1991 року було надано дозвіл Київському маргариновому заводу на тимчасове використання жилої площі квартир АДРЕСА_1 під гуртожитки для проживання працівників заводу (а.с. 31 т.1).

Відповідно до Акту № 587 від 12.06.1991 року виконком Київської ради народних депутатів передав на баланс Київського Маргаринового заводу житлові приміщення під гуртожитки (а.с. 32 т.1).

Згідно Ордеру № 40, виданого на підставі рішення адміністрації «Київський Маргариновий завод» від 01.10.1992 року Наказ № 177, позивачці по справі надана на період її роботи на даному підприємстві житлова площа у гуртожитку, а саме в кімнаті № 105 АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно довідки Форми 3 від 26.01.2011 року, позивачка по справі разом зі своїми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 має право займати ліжко-місце у гуртожитку будинку АДРЕСА_1 , є зареєстрованою за даною адресою з 19.05.1995 року (а.с. 6 т.1).

Як зазначено у довідці ВАТ «Київський Маргариновий завод» № 116 від 23.03.2004 року, позивачка по справі ОСОБА_1 прописана разом з сином по АДРЕСА_1, в гуртожитку, але не проживає за цією адресою (а.с. 33 т.1).

ОСОБА_1 працювала в ПАТ «Київський маргариновий завод» на посаді апаратника дозування маргаринового цеху з 24.06.1992 року по 04.01.2016 рік включно, що підтверджується довідкою ПАТ «Київський маргариновий завод» від 22.02.2016 року (а.с. 34 т.1).

Як зазначено у відповіді Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-15730 від 06.09.2017 року - громадянка ОСОБА_1 з питання видачі ордеру на житлову квартиру АДРЕСА_1 не зверталась до відділу обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 47 т.1).

Згідно Ордеру № 7, виданого на підставі рішення адміністрації «Київський Маргариновий завод» від 04.05.1995 року Наказ № 115, відповідачці по справі ОСОБА_2 (дівоче Гудзій) надана тимчасово житлова площа (ліжко-місце) у гуртожитку, а саме в кімнаті № 105 АДРЕСА_1 (а.с. 35 т.1).

ОСОБА_2 разом зі своєю родиною з 1995 року по 17.05.2001 року була зареєстрована та фактично проживала у кімнаті гуртожитку № АДРЕСА_1 . А з 18.05.2001 року по сьогоднішній день зареєстрована та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспортів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та довідками з місця проживання (а.с. 37-43).

Відповідно до акту ЖЕД-316 від 04.09.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 проживають три особи, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відсутні сліди проживання будь-яких інших осіб (а.с. 44).

Як вбачається з довідки ПАТ «Київський маргариновий завод» від 21.08.2017 року, ОСОБА_2 працює в ПАТ «Київський маргариновий завод» на посаді апаратника виробництва заквасок 4-го розряду дільниці виготовлення маргаринів та жирів з 24.06.1992 року (а.с. 36).

Згідно відповіді Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 1021/02/32-7959 від 11.09.2017 року ОСОБА_1 не зверталась до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо видачі ордеру серії Б на кімнату № АДРЕСА_1 . Разом з тим у відповіді зазначено, що родина ОСОБА_2 у складі трьох осіб перебуває на квартирному обліку в Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації з 09.08.2001 року для надання житла на загальних підставах та з 14.04.2016 року - і пільговій категорії «Сім`я, що виховує дитина інваліда» (а.с. 48).

Розпорядженням КМДА № 2104 від 21.11.2000 року визнано таким, що втратило чинність рішення ВК КМР депутатів трудящих та КМР народних депутатів № 796 від 04.11.1991 року про використання квартир АДРЕСА_1 для тимчасового забезпечення жилими приміщеннями робітників Київського маргаринового заводу. Згідно п. 2 Розпорядження районним у м. Києві державним адміністраціям за місцем знаходження підприємств, установ та організацій надати жилі приміщення в будинках згідно з додатком, громадянам, які в них проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку і видати їм ордери на займані жилі приміщення за поданням адміністрацій та профспілкових комітетів підприємств, установ та організацій (а.с. 65-66).

Згідно з пунктом 1 протоколу наради Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.01.2016 щодо вирішення житлових питань мешканців квартир АДРЕСА_1 було вирішено наступне: ПАТ «Київський маргариновий завод» спільно з Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, на виконання вимог розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.11.2000 №2104, вжити заходів, щодо видачі ордерів громадянам, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на черзі квартирного обліку у квартирах АДРЕСА_1 (а.с. 67).

На підставі Розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 573 від 30.10.2017 року родині ОСОБА_2 був виданий ордер № 018110 від 03.11.2017 року на жиле приміщення: однокімнатну ізольовану квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 49-50).

Згідно Свідоцтва про право власності від 10.01.2018 року квартира АДРЕСА_1 була приватизована родиною ОСОБА_2 , неповнолітнім ОСОБА_4 - дитина-інвалід, ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 53).

Право власності на квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Витяг № 111249522, 111249376, 111249442 від 22.01.2018 року (а.с. 54-56).

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до вимог статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках та порядок користування жилою площею передбачений статтями 128-130 ЖК Української РСР.

Відповідно до п. 2 та 4 Примірного положення гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання, у тому числі, для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей).

За змістом п. 9 та 10 Примірного положення жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачка ОСОБА_1 , як одинока жінка, дійсно проживала у гуртожитку з 1992 року, а з 1995 року була зареєстрована, але з 1994 року вона у гуртожитку не проживає і до січня 2016 року намагалася проживати у спірному жилому приміщенні. З 1999 року ОСОБА_1 , визнаючи, що її житлові права порушені, і вона, як одинока мати з дитиною, не має фізичної можливості проживати на ліжко-місці у кімнаті гуртожитку разом із сторонньою особою, не скаржилася до адміністрації маргаринового заводу та до суду про порушення її житлових прав.

З 04.01.2016 року ОСОБА_1 не працює у ПАТ "Київський маргариновий завод", до компетентних органів щодо видачі ордеру на спірне жиле приміщення у період з 01.11.2014 року по 23.11.2017 року не зверталась.

При цьому відповідачка ОСОБА_2 продовжує до цього часу працювати у ПАТ "Київський маргариновий завод", що підтверджується відповідною довідкою від 21.08.2017 року (а.с.36, 79 т.1).

Отже, позивачка ОСОБА_1 добровільно виїхала з спірної житлової площі у 1994 році, ордер на ліжко-місце був виданий ОСОБА_2 04.05.1995 року, що свідчить про те, що остання на законних підставах вселилася до вільного житлового приміщення у гуртожитку. З травня 1995 року ОСОБА_2 постійно проживала у гуртожитку, а після зміни статусу будинку з гуртожитку на житловий будинок, відповідачка та її два сини продовжували проживати та користуватися спірним жилим приміщенням, а також перебували на квартирному обліку у Деснянській РДА.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про відсутність порушень в діях Голосіївської РДА при видачі ордеру на ім`я відповідачів.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 2 Розпорядження КМДА №2104 від 21.11.2000 року - районним у м. Києві державним адміністраціям за місцем знаходження підприємств, установ та організацій надати жилі приміщення №95-116 в буд. № 16-А по вул. М. Цвєтаєвої в м. Києві, громадянам, які в них проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку і видати їм ордери на займані жилі приміщення за поданням адміністрацій та профспілкових комітетів підприємств, установ та організацій.

Згідно з пунктом 1 протоколу наради Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.01.2016 щодо вирішення житлових питань мешканців квартир АДРЕСА_1 було вирішено наступне: ПАТ «Київський маргариновий завод» спільно з Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, на виконання вимог розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.11.2000 №2104, вжити заходів, щодо видачі ордерів громадянам, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на черзі квартирного обліку у квартирах АДРЕСА_1 (а.с. 67).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Приймаючи розпорядження та видаючи ордер родині ОСОБА_2 , Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

На підставі ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках), (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону) кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд».

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.1993 року № 305 «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» останні підлягають випуску у вигляді приватизаційних депозитних рахунків, порядок відкриття яких та здійснення з них платежів регулюються Положенням про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків і здійснення з них платежів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 27.04.2000 року № 179.

З цього питання Конституційним Судом України надане офіційне тлумачення, викладене в рішенні від 10.06.2010 року № 15-рп/2010, згідно з яким положення п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ, у відповідності до якого кожнен громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404, та розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.07.2016 № 413 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, які надаються відділом приватизації державного житлового фонду та створення ОСББ Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації» регламентується надання адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про власності на житло», а саме підстави для одержання адміністративної послуги, вичерпний перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, а також вимоги, порядок та спосіб подання документів.

Так, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до відділу (Центру) надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та подає наступний перелік документів:

оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копію документа, що посвідчує особу (копії паспортів громадянина України - сторінки 1, 2, 3 та всі сторінки з відмітками місця проживання, копії свідоцтв про народження осіб, які не досягни 16-річного віку, всіх членів сім`ї, що беруть участь у приватизації - за наявності оригіналів документів);

технічний паспорт поточної інвентаризації на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку;

довідка про склад сім`ї та займані приміщення (довідка береться на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, гуртожиток та дійсна ЗО днів);

копія ордера про надання жилої площі, у разі зміни наймача додається засвідчена копія витягу рішення (розпорядження) про зміну наймача;

документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (довідка з попередніх місць проживання, після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію для всіх членів сім`ї);

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;

заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (засвідчена в установленому порядку).

За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Отже, маючи на меті приватизувати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зібрала та подала до відділу (Центру) надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та подає наступний перелік документів:

оформлена заява на приватизацію квартири;

довідку Ф-4 про склад сімї ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення;

витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні;

довідку про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_2 ;

довідку про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_4 ;

довідку про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_2 ;

довідку про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_3 ;

завірену копію ордера № 018110 серії Б від 03.11.2017;

нотаріально завірену заяву від ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про згоду на участь у приватизації квартири неповнолітнім ОСОБА_4 ; довідку Брусилівської селищної ради від 06.11.2017; довідку ПрАТ «Київський маргариновий завод»;

копії по квартирної картки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; довідку Ощадбанку від 12.12.2017;

копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ;

копію паспорта ОСОБА_2 ;

копію паспорта ОСОБА_3 ;

копію витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 ; копія паспорта ОСОБА_4 ; технічний паспорт на квартиру.

Законодавством України визначений перелік документів, які подаються особою для оформлення права власності на житло. Зокрема, до цього переліку входить довідка про склад осіб, що мешкають у даному житловому приміщенні (довідка Ф-4). З даної довідки, а саме з додатку - витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 09.11.2017 безпосередньо вбачається коло осіб, які проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації.

Витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 09.11.2017, який був поданий як додаток до форми 4, містив дані про проживання у АДРЕСА_1 трьох осіб, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Таким чином, спірне житлове приміщення що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було приватизовано в рівних долях на трьох осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , на підставі розпорядження органу приватизації № 14 від 10.01.2018 року та видано Свідоцтво про право власності на квартиру за вищезазначеною адресою № 14 від 10.01.2018 року.

З огляду на вказане, під час судового розгляду не було встановлено, що ордер на спірну квартиру ОСОБА_2 та її родині був виданий із порушенням вимог діючого законодавства та з порушенням прав позивачки, яка на час видачі ордеру ОСОБА_2 не мала перед нею переважного права на отримання спірної квартири, тому правових підстав для визнання його недійсним, а також для визнання недійсними свідоцтва про право власності на квартирунемає.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції відповідно до вимог процесуального закону установив обставини, що мають значення для справи, надав їм оцінку, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі (що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції), які не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.О.Журба

К.П.Приходько