КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 370/3028/14-ц
Головуючий у першій інстанції - Тандир О.В.
Номер провадження № 22-ц/824/5380/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького Олександра Вікторовича на заочне рішення Макарівського районного суду міста Київської області від 04 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ПАТ «Енергобанк» звернулось до суду першої інстанції із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 27 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №20841 від 27 серпня 2008 року із змінами та доповненнями, внесеними в зазначений договір згідно додаткової угоди від 04 листопада 2008 року, додаткової угоди від 05 лютого 2009 року, додаткової угоди від 28 грудня 2009 року, додаткової угоди від 18 червня 2010 року, додаткової угоди від 30 листопада 2011 року.

Позивач зазначає, що відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику споживчий кредит у розмірі 11 379 549, 22 грн, на строк з 27 серпня 2008 року по 26 серпня 2013 року. Відповідно до п.3.1 кредитного договору позичальник сплачує банку за користування кредитом 25 відсотків річних.

У порушення взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_2 здійснив лише часткове повернення отриманих в кредит коштів та сплату відсотків за користування кредитом, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 листопада 2014 року складає 11 379 549, 22 грн. - заборгованості за кредитом, та 1 375 615, 35 грн - заборгованості за відсотками, що разом становить 12 755 164, 57 грн.

Позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_1 27 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (іпотекодавець) передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 4,4689 га, яка розташована в с.Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер якої НОМЕР_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 виданий Макарівським райвідділом земельних ресурсів 09 жовтня 2006 року.

Також позивачем зазначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27 серпня 2008 року між Банком та відповідачем ТОВ «Гудвіл 7» було укладено договір іпотеки відповідно умов якого ТОВ «Гудвіл 7» (іпотекодавець) передало в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,6800 га, яка розташована в с.Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер якої НОМЕР_3 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку загальною площею 1,8609 га, яка розташована в с.Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер якої НОМЕР_4 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором ПАТ «Енергобанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №20841 від 27 серпня 2008 року звернути стягнення на нерухоме майно, шляхом визнання права власності за ПАТ «Енергобанк» на нерухоме майно, а саме: - земельну ділянку загальною площею 4,4689 га, яка розташована в с.Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер якої НОМЕР_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_1 ;

- земельну ділянку загальною площею 1,6800 га, яка розташована в с.Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер якої НОМЕР_3 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку загальною площею 1,8609 га, яка розташована в с.Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер якої НОМЕР_4 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що належать на праві власності ТОВ «Гудвіл-7».

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Енергобанк» задоволено .

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №20841 від 27 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком «Енергобанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» та ОСОБА_2 в розмірі 12 726 771 грн. 00 коп., звернуто стягнення на предмети іпотеки за іпотечним договором від 27 серпня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №7231, та іпотечним договором від 27 серпня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №7229, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» на предмет іпотеки, а саме на земельні ділянки що були предметом іпотеки.

16 червня 2017 року ліквідатор ТОВ «Гудвіл 7» арбітражний керуючий Юдицький О.В. подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького О.В. про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ліквідатор ТОВ «Гудвіл 7» арбітражний керуючий Юдицький О.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що ТОВ «Гудвіл 7» не приймало участі під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, судові повістки про дату, час та місце розгляду справи не отримувало, а тому апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що є підставою для його скасування.

Апелянт також наголошує, що судом першої інстанції не було враховано того факту, що на майно ТОВ «Гудвіл 7» було накладено арешт й відповідно до витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна №52416744 від 31 травня 2017 року в реєстрі міститься запис №1 - публічне обтяження арешт рухомого майна, зареєстровано 24 липня 2014 року за №14464281 про заборону відчуження рухомого майна ТОВ «Гудвіл 7» строк дії до 24 липня 2019 року.

Окрім того, земельні ділянки, які були предметом договору іпотеки, були арештовані на виконання судового рішення про стягнення з ТОВ «Гудвіл 7» грошових коштів в розмірі 62 536 119, 67 грн. на користь ПАТ «Сбербанк», який не було залучено для участі у справі.

Також в апеляційній скарзі наголошується, що суд першої інстанції не звернув увагу на вартість земельних ділянок ТОВ «Гудвіл 7», яка була встановлена у договорі іпотеки від 27 серпня 2008 року, яка значно перевищує вартість тих самих ділянок, які стали предметом звернення стягнення на користь ПАТ «Енергобанк», а також спірність повноважень на проведення експертної оцінки у експерта, висновок якого було покладено в основу рішення щодо визначення вартості земельних ділянок, право власності на які визнано за ПАТ «Енергобанк».

Разом з тим, в апеляційній скарзі вказано, що рішення підлягає скасуванню також у зв`язку з тим, що було прийнято за відсутності боржника - ОСОБА_2 та його поручителів, зобов`язання якого перед банком були предметом забезпечення майном ТОВ «Гудвіл 7».

Як на підставу свої вимог, апелянт також посилається на те, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки відповідності договору про надання споживчого кредиту №20841 від 27 серпня 2008 року закону, оскільки вказаний договір не містить посилання на статус ОСОБА_2 як суб`єкта підприємницької діяльності на момент отримання кредиту, що свідчить, на думку апелянта, про намір сторін правочину уникнути оподаткування отриманого позичальником доходу.

Щодо порушення норм процесуального права, то в апеляційній скарзі вказано, що суд мав відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ПАТ «Енергобанк» до ТОВ «Гудвіл 7», оскільки дана справа віднесена до компетенції господарських судів.

Враховуючи вищевикладене, ліквідатор ТОВ «Гудвіл 7» арбітражний керуючий Юдицький О.В. просив скасувати заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року в частині задоволення позову ПАТ «Енергобанк» до ТОВ «Гудвіл 7» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Енергобанк» до ТОВ «Гудвіл 7» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором та визнання права власності на предмет іпотеки.

15 березня 2019 року представником ПАТ «Енергобанк» - Предчук Т.В. було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду - законним та обґрунтованим.

При апеляційному розгляді справи апелянт - ліквідатор ТОВ «Гудвіл 7» арбітражний керуючий Юдицький О.В. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити посилаючись на те, що рішення Макарівського районного суду Київської області ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ПАТ «Енергобанк» при апеляційному розгляді заперечив щодо доводів апеляційної скарги просив її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін, як таке що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встанови, що 27 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Енергобанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» та ОСОБА_2 як позичальником, був укладений договір про надання споживчого кредиту № 20841 із змінами та доповненнями внесеними в зазначений договір згідно додаткової угоди від 04 листопада 2008 року, додаткової угоди від 05 лютого 2009 року, додаткової угоди від 28 грудня 2009 року, додаткової угоди від 18 червня 2010 року, додаткової угоди від 30 листопада 2011року .

Відповідно до п.1.1. кредитного договору (з урахуванням змін) позичальнику було надано кредит в сумі 11 379 549,22 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, зі сплатою 25% відсотків річних, на строк з 27 серпня 2008 р. по 26 серпня 2013 р.

Додатковою угодою від 30 листопада 2011 року, визначено, що позичальник сплачує банку за користування кредитом 0,1 відсотків річних з 01 грудня 2011 року з відкладальною умовою, і саме у випадку невиконання зобов`язань позичальником щодо погашення заборгованості по основному зобов`язанню та відсотках відповідно до графіку, встановленого в п.п. 3.3-3.4 кредитного договору, відсоткова ставка встановлюється в розмірі 25% річних та діє з першого дня прострочення до повного виконання позичальником зобов`язань по погашенню простроченої заборгованості за основним зобов`язанням та/або відсотками.

Свої зобов`язання за договором кредиту позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку та не заперечується іншими учасниками справи.

У відповідності до п. 3.3 кредитного договору (з урахуванням змін), банк нараховує відсотки, виходячи із розрахунку встановленої у договорі відсоткової ставки і фактичної суми наданого позичальнику кредиту щомісячно в останній робочий день місяця за календарний місяць, а також в день повного погашення кредиту. База розрахунку відсотків - 365(366) календарних днів. Позичальник сплачує проценти за користування кредитом щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, що слідує за поточним, шляхом внесення або перерахування грошових коштів на рахунок НОМЕР_5 , відкритий в установі банку, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на вказаний рахунок.

Згідно п. 3.4 кредитного договору (з урахуванням змін), починаючи з 05 вересня 2012 року позичальник здійснює погашення кредитної лінії, щомісячно в сумі 10 000,00 грн. Остаточне погашення кредиту позичальник виконує не пізніше 26 серпня 2013 року. Погашення відбувається шляхом внесення або перерахування грошових коштів на рахунок НОМЕР_5 , відкритий в ПАТ «Енергобанк», МФО 300272, при цьому датою повернення кредиту вважається дата фактичного зарахування коштів на вказаний рахунок.

За приписами п. 3.5 договору кредиту, розрахунок пені при затримці платежів за користування кредитними коштами та відсотками провадиться із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України сплачується позичальником на рахунок № НОМЕР_8, відкритий в банку, одночасно з погашенням прострочених платежів по кредиту, відсоткам та комісії.

А також, п. 5.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне повернення кредиту згідно з п. 1.1, 3.4 даного договору та сплату відсотків за користування кредитом згідно з п. 3.3 даного договору. При несвоєчасній сплаті відсотків та погашенні кредиту сплатити пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. При достроковому поверненні кредиту розрахунок процентів проводиться по фактичним залишкам кредиту.

У відповідності до п. 5.5 Кредитного договору зазначено, що у випадку недотримання встановлених даним договором строків повернення кредиту і погашення відсотків сплатити банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

В порушення п. 3.3, 3.4, 5.2 кредитного договору, ОСОБА_2 як позичальник не сплатив відсотки за користування кредитом та не повернув кредитні кошти у встановлені договором терміни.

Станом на 20 листопада 2014 року (згідно розрахунку позивача) загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 12 755 164,57 (дванадцять мільйонів сімсот п`ятдесят п`ять тисяч сто шістдесят чотири) гривень 57 копійки, з яких: заборгованість за кредитом -11 379 549,22 гри., заборгованість за відсотками -1 375 615,35 грн.

Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, 27 серпня 2008 року було укладено:

1) договір іпотеки від 27 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. за реєстровим номером 7229, відповідно до якого, ТОВ «Гудвіл 7» (надалі - іпотекодавець) передало в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3 ) площею 1,6800 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 , виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 17 квітня 2008 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 7, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлових будинків; земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_4 ) площею 1,8609 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_7 , виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 11 жовтня 2006 року на підставі рішення Копилівської сільської ради від 11.07.2006 року № 10-2-V, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 060, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку;

2) договір іпотеки від 27 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. за реєстровим номером 7231, відповідно до якого, ОСОБА_1 (надалі - іпотекодавець) передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 4,4689 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 9 жовтня 2006 року на підставі рішення Копилівської сільської ради від 11.07.2006 року №10-2-V, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №575, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд.

Враховуючи, що позичальником ( ОСОБА_2 ) зобов`язання щодо своєчасного погашення основної заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків за користування кредитом не виконані належним чином, позивач звертався з Вимогами від 25 вересня 2014 року за вих. №2095/3/5.1, вих. №2095/3/5.2, вих. №2095/3/5.3, до позичальника та відповідачів (іпотекодавців) щодо повернення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом, однак відповіді на них не отримав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Енергобанку» суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відповідно до пуку 1.1 договорів іпотеки цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору про надання споживчого кредиту № 20841 від 27 серпня 2008 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між іпотекодержателем та боржником, за умовами якого іпотекодержатель надає боржникові споживчий кредит в сумі 11379549 (одинадцять мільйонів триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 22 коп. на строк з 27 серпня 2008 р. по 26 серпня 2013 р. на поточні потреби., а боржник зобов`язаний повернути іпотекодержателю кредит в строк, передбачений договором, сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору, а також можливу неустойку та інші витрати у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно п.п. 2.1.4 договорів іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з чинним законодавством у випадку, якщо в момент настання терміну виконання основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою згідно з цим договором, воно не буде виконане, письмово попередивши про це іпотекодавця. З урахуванням викладеного, а також положень п. 4.3, 4.4.1 Договору іпотеки, а також враховуючи положення статтей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» суд вважав позов обґрунтованим та доведеним .

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЦПК України ( в редакції яка діяла на час вирішення спору судом першої інстанції) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК Українивизначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п.п. 2.1.4 договорів іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з чинним законодавством у випадку, якщо в момент настання терміну виконання основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою згідно з цим договором, воно не буде виконане, письмово попередивши про це іпотекодавця.

Відповідно до п. 4.1 договорів іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.3 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до п.п. 4.4.1 договорів іпотеки визначено способи задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п.п. 4.4.5 Договорів іпотеки, зазначено, що право визначення способу задоволення вимог належить іпотекодержателю.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, колегія суддів враховує правову позицію викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року висловлену у справі №760/14438/15-ц.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

-передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку";

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Колегія суддів враховується, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення Макарівського районного суду від 04 березня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем ухвалено з порушенням вищенаведених норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Енергобанк».

Перевіряючи доводи апелянта в частині неправомірно відкриття Макарівським районним судом провадження та необхідності закриття провадження у вказаній справі з підстав порушення юрисдикції вказаного спору слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом пред`явив вимоги як до ТОВ «Гудвіл-7», так і до фізичної особи іпотекодавця ОСОБА_1 , який, укладаючи договір іпотеки, не був суб`єктом підприємницької діяльності, а тому віднесення вказаного спору господарським судом не передбачено нормами діючого на той час ГПК України.

Доводи апелянта про неврахування місцевим судом факту обтяження вказаного нерухомого майна на підставі постанови головного державного виконавця ВПВР ДВС України від 24 липня 2014 року на думку колегії суддів не можутиь слугувати належною підставою для скасування вказаного рішення суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначені земельні ділянки ще в 2008 році були передані Товариством з обмеженою відповідальністю «Гудвіл-7» в іпотеку позивачу у вказаній справі та саме ПАТ «Енергобанк» є іподержателем даного майна з 27 серпня 2008 року.

Вирішуючи подану апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького Олександра Вікторовича, колегія суддів з врахуванням положень ч.4 ст.367 ЦПК України, а також встановлених обставин того, що вказане рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права приходить до висновку про скасування рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року в повному обсягу, а не лише в частині вимог щодо ТОВ «Гідвіл-7» .

Відповідно до вимог ст. 141 ч.13 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7» арбітражний керуючий Юдицький О.В., при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 5481 грн, тому вказані витрати повинні бути покладені на позивача у вказаній справі.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України ( діючого на час ухвалення судового рішення першої інстанцією) щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Енергобанк».

На підставі викладеного та керуючись ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку», ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького Олександра Вікторовича задовольнити частково.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року скасувати та ухвалити у вказаній справі постанову, якою в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (юридична адреса 04701, м. Київ, вул. Воздвиженська, 56 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл-7» (юридична адреса 08033 Київська область Макарівський район с. Копилів, вул. Жовтнева, 86 ) сплачений судовий збір в розмірі 5481 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 16 травня 2019 року .

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв