Справа № 132/3815/18
Провадження № 22-ц/801/882/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуСправа № 132/3815/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року, постановлене у складі судді Сєліна Є.В., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року Акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22 вересня 2010 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ «КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка у порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 509, 1054 ЦК України, своїх зобовязань за договором не виконала, а саме не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_4 станом на 30 вересня 2018 року має заборгованість у розмірі 189 689,19 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 5 909 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 179 282,06 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 498,13 грн.

Позивачем зазначено, що оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, тому на підставі вищевикладеного, просив стягнути з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 789,39 грн., з яких:

5 909,00 грн. заборгованість за кредитом;

105 880,39 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 789,39 грн..

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою відповідно до змісту договору, наданого банком розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для задоволення позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу мотивовану тим, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних є помилковим та спростовується матеріалами справи. Також, зазначає, що суд першої інстанції помилково не застосував строки позовної давності, оскільки позивачем пропущено трирічний строк для предявлення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

АТ КБ «Приватбанк» відзив на апеляційну скаргу не подало.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

У справі встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н від 22 вересня 2010 року, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно наданого позивачем розрахунку, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31 січня 2018 року в неї перед банком утворилася заборгованість в розмірі 111 789,39 грн., з яких: 5 909,00 грн. заборгованість за кредитом, 105 880,39 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для задоволення позову.

Однак, зазначений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає таким, що не повністю відповідає обставинам справи.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору і допустив заборгованість.

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_4, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєдналася до договору приєднання та погодилася з його умовами.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Банк у зв'язку з порушенням відповідачем свого обов'язку по сплаті платежів має право заявити вимоги про їх стягнення в межах трирічного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися щодо вимог про повне повернення кредитних коштів - з моменту закінчення строку дії картки.

Факт отримання кредитної картки відповідачем та подальший перевипуск карток підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, термін дії останньої картки закінчується 04.2016 року (а.с 76).

Отже, термін дії кредитного договору закінчився у квітні 2016 року, а АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду у жовтні 2018 року, тобто з дотримання строку позовної давності.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про наявність правових підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог банку.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_4 частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами АТ КБ «Приватбанк».

Колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 909,00 грн.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в сумі 105 880,39 грн. є необґрунтованими з огляду на наступне.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з Тарифами банку базова відсоткова ставка становила 30 % річних.

Установлено, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена банком 01 вересня 2014 року до 34,8 % річних, а 01 квітня 2015 року до 43.2 %.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за період з 22 вересня 2010 року по 31 серпня 2014 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 % річних, що становить 1 392,40 грн.

А також заборгованість по процентам за період з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2016 року(дата закінчення дії картки) згідно процентної ставки 30 % річних, що становить 2 846,17 грн. (розрахунок: (5 909,00 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) х 30 % (річна процентна ставка 1772,70 грн.) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 578 (дні прострочення з 01.09.2014 по 01.04.2016) = 2846,17 грн.)).

Визначаючи період нарахування процентів за договором колегія суддів виходить з того, що у межах строку кредитування до 01 квітня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Починаючи з 02 квітня 2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За таких обставин право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Таким чином, розмір заборгованості по процентам за кредитним договором станом на 01 квітня 2016 року становить = 4 238,57 грн. (розрахунок 1 392,40 + 2 846,17 = 4 238,57 грн.).

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 вересня 2010 року в розмірі 10147,57 грн. з них: 5 909,00 грн. заборгованість за кредитом, 4 238,57 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Приймаючи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 159,99 грн. (розрахунок 1762 * 9,08 % / 100 = 159,99 грн.). В свою чергу з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2403,92 грн. (розрахунок 2644 * 90,92 % / 100 = 2403,92 грн.).

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, в розмірі 10147,57 грн. з них: 5 909,00 грн. заборгованість за кредитом, 4 238,57 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приватбанк» судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 159,99 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційною розміру задоволених позовних вимог в сумі 2403,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_2

Судді /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно із оригіналом

ОСОБА_5 ОСОБА_2