Номер провадження: 22-ц/813/3241/19
Номер справи місцевого суду: 522/5361/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараша А.А., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 90769, 28 грн., посилаючись на те, що відповідач ухиляється від від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та не погашає заборгованість, що виникла внаслідок такого невиконання.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.10.2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28.11.2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Литвиненко О.Л. подала до суду апеляційну скаргу. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначила, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи і дійшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки в дійсності Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в межах строку позовної давності. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності сплинув 25.09.2017 року, проте позивач звернувся до суду 28.03.2018 року, внаслідок чого позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України у три роки, на звернення до суду, а відповідач до ухвалення рішення по суті заявлених вимог заявила про застосування позовної давності.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

З матеріалів справи вбачається, що:

- ОСОБА_3 заповнила анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Та згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві ОСОБА_3, ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому виді.

- відповідно до укладеного договору б/н від 27.02.2012 року ОСОБА_3 отримала кредит в у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, вигляд якої визначений у Пам'ятці клієнта/Довідка про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають договір про наданя банківських послуг. Датою укладеннея Договору є дата отримання карти, зазначеної у заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.12 по закінченню строку дії відповідна карта подовжується Банком на новий строк (шляхом надання Кллієнту Карти з новим строком дії) за зверненням Клієнта до Банку, згідно діючим тарифам. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні Клієнтом умов обслуговування Карти, передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.1.12.14 замовлені клієнтом Карти, в тому числі продовжені на новий строк дії, але не отримані, зберігаються у Банку не більше 6-ти місяців, після чого можуть бути знищені у встановленому Міжнародними платіжними системами порядку.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 125) в межах підписаного кредитного договору для ОСОБА_3 надано кредитну карту № НОМЕР_2 з датою відкриття 27.02.2012 року терміном дії по вересень 2015 року.

За умовами та Правилами строк дії карти обмежується останнім календарним днем місяця, до якого діє карта.

Відомості про інші карти або про продовження виданих клієнту карт на новий строк дії в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи також відсутні відомості про те, що Банк скористався правом на дострокове повернення кредиту та сплати процентів та інших передбачених кредитним договором платежів, передбаченим п. 2.1.1.4.6 Умов та Правил, або скористався своїм правом на одностороннє припинення договору у відповідності до п. 2.1.1.4.7 Умов та Правил.

При таких обставинах останнім днем повернення кредиту за кредитним договром б/н від 27.02.2012 року є останній день строку дії карти № НОМЕР_2, тобто 30.09.2015 року.

Згідно з випискою по картрахунку 27.02.2012 року клієнтом отримані перші 100 грн. кредиту і в подальшому клієнт неодноразово користувалася картою (картами). При цьому клієт здійснювала не лише отримання кредитних коштів, але й поповнювала картковий рахунок внесенням грошових коштів.

Оскільки строк повернення тіла кредиту, тобто останній день строку дії карти № НОМЕР_2, сплив 30.09.2015 року, а Банк звернувся до суду з позовом у березні 2018 року, немає підстав для висновку про сплив позовної давності щодо залишку заборгованості за тілом кредиту.

Що стосується процентів за користування кредитом, то за умовами кредитного договору передбачено, що сплата процентів здійснюється щомісячними платежами.

Востаннє поповнення карткового рахунку відповідачем відбулося 01.08.2014 року в сумі 500 грн.

Тому строк позовної давності щодо заборгованості за процентами почав перебіг заново з 02.08.2014 року.

З позовом до суду банк звернувся 26.03.2018 року (відповідно до матеріалів справи а. с. 43 зворот).

Заява про застосування позовної давності подана до суду відповідачем до ухвалення судового рішення.

При таких обставинах судовому захисту підлягає заборгованість за процентами за останні три роки, що передували зверненню до суду з позовом - з 27.03.2015 року.

Отже, до заборгованості за процентами в сумі 3 255,85 грн. станом на 27.03.2015 року підлягає застосуванню позовна давність відповідно до поданої відповідачем заяви.

Крім того, оскільки останній день повернення кредиту дорівнює строку дії карти - 30.09.2015 року проценти за користування кредитом, які передбачені кредитним договором нараховуються не пізніше саме цієї дати - 30.09.2015 року, оскільки умовами кредитного догвоору не передбачено нарахування процентів після настання строку повернення кредиту.

За відсутності таких умов і наявності невиконаних зобов'язань, права кредитора захищаються у відповідності до ст. 625 ЦК України. Проте з такими вимогами позивач до суду не звертався.

Тому вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нараховані після 30.09.2015 року і до 28.02.2018 року в сумі 71 614 грн. 88 коп. (78 976,27- 7 361,39) не можуть бути задоволені.

Тому судовому захисту підлягають вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 27.03.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 4 105 грн. 54 коп. (78 976,27 - 71 614,88 - 3 255,85). В іншій частині вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задоволенню не підлягають з підстав викладених у цій постанові.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені в сумі 4 600 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання передбачені п. п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил, Клієнт сплачує Банку пеню, яка нараховується в день оплати процентів за кредитом.

Враховуючи вказані умови договору і наявність прострочених зобов'язань за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, нарахування Банком неустойки (пені) є обгрунтованим.

Разом з тим, подання відповідачем заяви про застосування позовної давності поширюється і на заборгованість за пенею і обмежується останніми 12 місяцями, що передували зверненню до суду з позовом, тобто з 27.03.2017 року до 26.03.2018 року.

При цьому нарахування пені після закінчення строку дії кредитного договору - 30.09.2015 року не відповідає законодавству і не засновано на умовах кредитного договору.

До висновків про нарахування процентів за кредитом та пені протягом строку кредитування дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, що у відповідності до ч. 2 ст. 416 ЦПК України є підставою для їх застосування апеляційним судом в аналогічних правовідносинах.

При таких обставинах вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають з підстав викладених у цій постанові.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення штрафів: штрафу (фіксована частина) - 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) у розмірі 4 298 грн. 54 коп, а всього на загальну суму 4 798 грн 54 коп.

Слід зазначити, що процентна складова штрафу - 4 298 грн. 54 коп. - 5% від суми заборгованості розрахована від сумарної заборгованості, заявленої Банком до стягнення - грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 2 394,47 грн., заборгованості за процентами в сумі 78 976,27 грн. та заборгованості за пенею 4 600,00 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року не підлягає задоволенню вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) у розмірі 4 298, 54 грн., а всього на загальну суму 3 798,54 грн. у зв'язку з подвійною цивільно-правовою відповідальністю, пов'язаною з нарахуванням штрафу на прострочену заборгованість, до якої була включена заборгованість за пенею в сумі, яка разом зі штрафом є різновидом неустойки (тобто неустойка з неустойки) та одночасного застосування штрафу до прострочення зобов'язань, які охоплюються пенею, нарахованою Банком.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України колегія суддів не вбачає.

Наведеного суд першої інстанції не врахував і застосував позовну давність до всієї заборгованості, нарахованої Банком до тіла кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки (пеня та штрафи).

Одночасно суд у мотивувальній частині дійшов до висновку про необгрутованість заявлених вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Оскільки, сплив позовної давності та відсутність підстав для судового захисту є самостійною підставою для відмови у заявлених вимогах (частини вимог), то застосування позовної давності за заявою сторони у справі є можливим лише до обгрунтованих вимог.

У разі, якщо заявлені вимоги є необгрунтованими, суд відмовляє у їх задоволенні саме у зв'язку з їх необгрунтованістю (безпідставністю, недоведеністю тощо).

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги висновки суду апеляційної інстанції, викладені у цій постанові, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог у відповідності до викладених у даній постанові обгрунтувань.

Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 27.02.2012 року в загальній сумі 6 500 грн. 01 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 394 грн. 47 коп., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 4 105 грн. 54 коп. В решті позову слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням ухвалення нового судового рішення, яким вимоги позивача задоволені частково в сумі 6 500,01 грн., що становить 7,16 % від заявлених вимог в сумі 90 769,28 грн., з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам судові витрати в сумі 315 грн. 40 коп., що становить 7,16 % від загальної суми сплаченого судового збору за подання позову до суду першої інстанції - 1762 грн. та за подання апеляційної скарги - 2643 грн., а всього разом 4405 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов'язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв:

складність справи,

поведінка заявника та відповідних органів влади,

а також важливість предмета спору для заявника

(див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов'язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв'язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 02.05.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 453 справи.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов'язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" Литвиненко Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Прморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" () заборгованість за кредитним договором б/н від 27.02.2012 року в загальній сумі 6 500 грн. 01 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 394 грн. 47 коп., заборгованості за процентами - 4 105 грн. 54 коп.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" () судовий збір за подання позову до суду першохї інстанції та за подання апеляційної скарги у загальній сумі 315 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 02.05.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова