Єдиний унікальний номер судової справи 490/1885/17
Провадження № 22-ц/812/680/19 Доповідач апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

25 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

- представника відповідачів Миколаївської міської ради та Миколаївського міського голови Сєнкевича О.Ф. - Валентової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 січня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Чулупом О.С. в приміщенні цього ж суду, того ж дня о 16 год. 54 хв., дата складення повного тексту рішення не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство», Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича про скасування рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установила:

28 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнювала, до Миколаївської міської ради, Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство», Миколаївського міського голови Сєнкевича О.Ф. про скасування рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 19 травня 2015 року між нею та Миколаївською міською радою укладено контракт з 19 травня 2015 року по 31 грудня 2017 року, за умовами якого вона призначена на посаду керівника (директора) Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство» (далі - КП ММР «Міське ринкове господарство» або підприємство).

21 вересня 2016 року розпорядженням № 222 рк Миколаївського міського голови, прийняте за поданням начальника Управління з використання та розвитку комунальної власності ММР ОСОБА_8, її звільнено з посади на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, пунктів «в» 26 контракту та порушення умов контракту.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року розпорядження Миколаївського міського голови № 222 рк від 21 вересня 2016 року визнано незаконним та скасовано, а її поновлено на займаній посаді. Фактично рішення суду виконано 25 січня 2017 року про що позивач дізналась 27 січня 2017 року.

Не дивлячись на це, на її вимогу від 27 та 30 січня 2017 року до керівника та до уповноваженої особи підприємства документи та печатку підприємства вона не отримала.

-2-

01 лютого 2017 року позивач отримала рекомендованим листом розпорядження Миколаївського міського голови № 23 рк від 27 січня 2017 року, яким її повторно звільнено із займаної посади з 27 січня 2017 року, як і в попередньому випадку на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, пунктів 25, 26 контракту у зв'язку з невиконанням п. 7 контракту, який передбачає обов'язки керівника підприємства здійснювати поточне (оперативне) керівництво підприємством, організацію його виробничо - господарської діяльності, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечення виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Позивач вважала, що вищевказане розпорядження Миколаївського міського голови від 27 січня 2017 року № 23 рк є незаконним, оскільки вона не допустила жодного порушення умов контракту, забезпечувала виконання завдань підприємства, передбачених статутом. В самому рішенні вказані причини звільнення, які не передбачені контрактом та розпорядження прийняте з порушенням процедури звільнення.

ОСОБА_2 вказувала, що невиконання фінансового плану підприємства було пов'язане із системною виплатою за рахунок поточних доходів підприємства донарахованого податку на землю через невиконання колишнім керівництвом своїх обов'язків щодо нарахування та декларування податку на землю, а також недоцільним використанням в господарській діяльності підприємства земельної ділянки в м. Миколаєві по вул. 8 -а Поздовжня, 2-В, на якій підприємство не мало можливості здійснювати господарську діяльність через укладений на підставі рішення міської ради договір суперфіція від 06 березня 2014 року з ТОВ «Кристмас», проте повинно було сплачувати податок на землю.

Крім того, позивач зазначала, що вона має дитину віком до 14 років та є одинокою матір'ю, а відповідно до положень ч. 3 ст. 184 КЗпП України її звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без обов'язкового працевлаштування не допускається. До того ж, в день звільнення позивачу не видали трудову книжку та не провели повний розрахунок.

Ураховуючи викладене, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження № 23рк Миколаївського міського голови від 27 січня 2017 року та поновити на посаді керівника (директора) КП ММР «Міське ринкове господарство», стягнути з КП ММР «Міське ринкове господарство» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Заперечуючи проти задоволення позову, Миколаївська міська рада та КП ММР «Міське ринкове господарство» вказували, що вимоги ОСОБА_2. є безпідставними, оскільки розпорядження про її звільнення було прийнято на підставі обґрунтованого подання Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, а ст. 184 КЗпП України на позивача не розповсюджується, оскільки її було звільнено на підставі, передбаченій контрактом, а не з ініціативи власника.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Розпорядження Миколаївського міського голови № 23- рк від 27 січня 2017 року визнано незаконним та скасоване. Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника (директора) КП ММР «Міське ринкове господарство».

-3-

Стягнуто з КП ММР «Міське ринкове господарство» на користь ОСОБА_2 83 563 грн. 83 коп. середній заробіток за час вимушеного прогулу та з Миколаївської міської ради на користь держави судовий збір 704 грн. 80 коп.

Ухвалою того ж суду від 11 січня 2019 року допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді керівника (директора) КП ММР «Міське ринкове господарство» та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання позивачем обов'язків, передбачених контрактом щодо невиконання керівником затвердженого фінансового плану підприємства немає серед підстав дострокового припинення контракту, контракт містить пов'язану із фінансовим планом підприємства підставу для дострокового припинення контракту - це неподання в установленому порядку на затвердження або погодження до органу управління річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства. Зі сторони позивача мало місце подання на затвердження фінансового плану підприємства.

Крім того, при розгляді справи у вересні 2016 року у цивільній справі № 490/19535/16 - ц судом встановлено, що заборгованість КП ММР «Міське ринкове господарство» з земельного податку виникла не з вини позивача, а у зв'язку з невчасним декларуванням грошових зобов'язань та їх несплати попереднім керівництвом підприємства у 2013 - 2015 роках, що вплинуло на своєчасне та повне внесення платежів до бюджету у майбутньому.

У зв'язку з тим, суд дійшов висновку, що і невиконання фінансового плану підприємства мало місце не з вини позивача, а через несплату земельного податку попереднім керівництвом підприємства у 2013-2105 роках та донарахування таких в квітні 2016 року. Тому позивача звільнено з підстав не передбачених контрактом, за яким позивач була прийнята на роботу.

При цьому суд не взяв до уваги доводи позивача щодо незаконності розпорядження відповідача з підстав ч. 3 ст. 184 КЗпП України, оскільки така норма застосовується лише в разі звільнення працівників з ініціативи власника, а у даному разі мало місце припинення трудового договору з підстав передбачених контрактом.

У лютому 2019 року Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував те, що фактично підставою звільнення було зазначене в поданні в.о. начальника Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради те, що за 9 місяців 2016 року підприємством не були виконані основні показники фінансового плану, було заплановано отримати в цей період чистий прибуток - 10,56 тис. грн., а отримано збитку - 154, 9 тис. грн. Після звільнення ОСОБА_2 на посаду керівника підприємства було призначено ОСОБА_10 розпорядженням міського голови від 29 вересня 2016 року, яким за час перебування на посаді до кінця 2016 року виручка від діяльності підприємства збільшилася на 62,9 %.

Вказане свідчило про неналежне управління ОСОБА_2 підприємством, а тому звільнення позивача здійснено відповідно до норм діючого законодавства України та положень контракту.

-4-

До того ж, в апеляційній скарзі звернута увага на те, що контракт укладено на термін по 31 грудня 2017 року і на момент ухвалення рішення є припиненим із закінченням строку відповідно до п.п. «а» п. 25 контракту та п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що виключало можливість задоволення вимог про стягнення з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу загалом та фактично по дату винесення рішення. При цьому, Миколаївська міська рада погодилась з висновком суду першої інстанції щодо незастосування до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

10 квітня 2019 року до апеляційного суду надійшла заява Миколаївського міського голови Сєнкевича О.Ф. про приєднання до апеляційної скарги Миколаївської міської ради.

Інші учасники справи своїм правом надати відзив на апеляційному скаргу не скористались.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що 19 травня 2015 року між Миколаївською міською радою та ОСОБА_2 укладено контракт, згідно з яким позивач призначена на посаду керівника (директора) КП ММР «Міське ринкове господарство» строком до 31 грудня 2017 року. 14 вересня 2016 року начальником управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради внесено подання про припинення контракту з ОСОБА_2 за порушення п. 9 контракту (несплата податку за землю), невиконання основних показників фінансового плану за перше півріччя 2016 року та неподання до управління квартальної звітності за 2016 рік, що є порушенням п.п.7.2, 11 контракту (а.с.9). Зазначене подання не пройшло погодження з першим заступником міського голови.

Позивач 21 вересня 2016 року була звільнена з посади на підставі розпорядження Миколаївського міського голови № 222рк у зв'язку з невиконанням п. 9 контракту та достроково припинено дію контракту від 19 травня 2015 року згідно з п.п. «в» п. 26 контракту, п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та п.п.19, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 березня 2017 року її поновлено на займаній посаді.

При цьому судом було установлено, що заборгованість КП ММР «Міське ринкове господарство» з земельного податку виникла не з вини позивача, а у зв'язку з невчасним декларуванням грошових зобов'язань та їх сплати попереднім керівництвом підприємства у 2013-2015 роках, що вплинуло на своєчасне та повне внесення платежів до бюджету у майбутньому. Фактично рішення суду виконано 25 січня 2017 року про що позивач дізналась 27 січня 2017 року.

27 січня 2017 року в.о. начальника управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради внесено подання про припинення контракту з ОСОБА_2 через неналежне управління підприємством за невиконання основних показників фінансового плану за 9 місяців 2016 року (заплановано отримати чистий прибуток - 10, 56 тис. грн., а фактично отримано збиток - 154, 9 тис. грн.) (а.с.145 т.1). Зазначене подання не пройшло погодження з першим заступником міського голови.

-5-

За цим поданням ОСОБА_2 вдруге звільнена розпорядженням Миколаївського міського голови від 27 січня 2017 року № 23 рк на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України у зв'язку з невиконанням п. 7 контракту (а.с. 20). При цьому підпункту пункту 26 контракту розпорядження не містить.

У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Пунктами 7 - 7.3 контракту передбачено, що керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом. Керівник забезпечує складання в установленому порядку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства на кожний наступний рік згідно з Порядком складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів комунальних підприємств, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 24 квітня 2009 року № 1130. Керівник подає в установленому порядку квартальну та річну фінансову звітність підприємства, а також квартальний та річний звіти про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності до управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради, управління економіки та інвестицій Миколаївської міської ради (п.7.2 контракту).

Керівник забезпечує виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства.

Згідно з п. 15 контракту подання управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради про звільнення керівника КП ММР «Миколаївське ринкове господарство» у зв'язку з порушенням умов контракту підлягає погодженню з першим заступником міського голови, якому підпорядковано управління.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до п.п. «в» п. 25 контракту його дія припиняється з ініціативи власника, в тому числі за поданням власнику з боку виконкому міської ради, управління використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради до закінчення терміну дії контракту за умов, передбачених п. 26 цього контракту.

-6-

Умови п. 26 контракту не передбачають звільнення з посади керівника підприємства та розірвання з ним контракту з ініціативи власника, у зв'язку з невиконанням фінансового плану підприємства, що вірно констатував суд першої інстанції. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуване розпорядження міського голови від 27 січня 2017 року не містить умов розірвання контракту, що визначені сторонами в п. 26 цього контракту для його дострокового розірвання.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних закладів.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що дострокове припинення контракту із позивачем здійснено без належних на те підстав.

Колегія суддів вважає, що висновок районного суду про незаконність оскаржуваного розпорядження про звільнення та наявність підстав для поновлення позивача на роботі в межах терміну дії контракту таким, що відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Наявні у справі докази свідчать, що звільнення з посади позивача та дострокове розірвання з нею контракту з ініціативи власника, у зв'язку з невиконанням фінансового плану підприємства, умовами п. 26 контракту не передбачені.

Розірвання контракту з позивачем власник не пов'язував з невиконанням нею обов'язку щодо подання фінансової звітності про виконання фінансового плану підприємства. При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невиконання основних показників фінансового плану відбулось не з вини позивача, а у зв'язку з невчасним декларуванням грошових зобов'язань та їх сплати попереднім керівництвом підприємства у 2013-2015 роках, донарахуванням податку на землю в квітні 2016 року, що не був облікований у 2012-2013 роках, що вплинуло на показники фінансового результату підприємства. Крім того, заслуговують на увагу доводи позивача, що не спростовані належними та допустимими доказами відповідачами, щодо обґрунтованості її звернення до міського голови за вирішенням питання нераціонального використання в господарській діяльності підприємства земельної ділянки в м. Миколаєві по вул. 8 -а Поздовжня, 2-В, на якій підприємство не мало можливості здійснювати господарську діяльність через укладений на підставі рішення міської ради договір суперфіція від 06 березня 2014 року з ТОВ «Кристмас», проте повинно було сплачувати податок на землю. Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про передбачені умови звільнення з посади керівника до закінчення терміну дії контракту за п. 26 контракту, відповідачами суду не надано, хоча це згідно зі ст. 81 ЦПК України є їх обов'язком. Те, що після звільнення ОСОБА_2 на посаду керівника підприємства було призначено іншу особу, якою за час перебування на посаді до кінця 2016 року виручка від діяльності підприємства збільшилася на 62,9 %, не заслуговують на увагу, оскільки не є належною умовою для дострокового розірвання контракту з позивачем.

-7-

Таким чином, вирішуючи спір, суд повно та всебічно з'ясувавши обставини справи щодо безпідставності звільнення позивача, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність оскаржуваного розпорядження про звільнення позивача ОСОБА_2

Разом з тим, як встановлено строк повноважень позивача, як керівника (директора) КП ММР «Міське ринкове господарство», за контрактом від 19 травня 2015 року закінчувався 31 грудня 2017 року.

Пунктом 7.2 Статуту КП ММР «Міське ринкове господарство», що затверджено рішенням міської ради від 20 жовтня 2011 року № 10/16 та зареєстровано 09 листопада 2011 року за №2021690 передбачено, що підприємство очолює директор. Призначення директора на посаду здійснюється міським головою, шляхом укладення з ним контракту, в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Директора підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених контрактом та чинним законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд не може підміняти роботодавця або уповноважений ним орган, а також приймати за нього рішення та давати вказівки щодо укладення ним з директором підприємства контракту на новий строк.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На час ухвалення рішення встановлено, що строк повноважень ОСОБА_2 на посаді керівника (директора) закінчився 31 грудня 2017 року та міський голова поставив вимогу про припинення з нею строкового трудового договору.

Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюваннями чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Оскільки підстав для поновлення позивача на займаній посаді не вбачається, тому її слід вважати звільненою з посади керівника (директора) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору, з датою звільнення з 31 грудня 2017 року.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки щодо наявності підстав для поновлення позивача на роботі після закінчення терміну дії контракту на час ухвалення рішення, то висновок суду про задоволення позову в частині поновлення ОСОБА_2. на займаній посаді, є помилковим.

Між тим, висновок суду про стягнення з відповідача КП ММР «Міське ринкове господарство» середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України є вірним. З урахування викладеного на користь позивача підлягає стягненню за період з 27 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року 40 138 грн. 32 коп. (232 робочих дня х 173 грн. 01 коп. (середньоденна заробітна плата) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого визначено без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів (а.с.159).

-8-

У зв'язку з цим, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні, з викладенням його резолютивної частини в новій редакції, а ухвала суду першої інстанції від 11 січня 2019 року - скасуванню.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 235 КЗпП України передбачено, якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач не зазначала та не надала будь-яких належних доказів того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало її працевлаштуванню або мала місце затримка видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Саме по собі неналежне оформлення трудової книжки не є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно ст. 235 КЗпП України.

Відповідно до ст. 144 ЦПК України підлягає корегуванню і розподіл судових витрат сплачених в суді першої інстанції. З Миколаївської міської ради та з КМ ММР «Міське ринкове господарство» в дохід держави підлягають стягненню по 640 грн. судового збору з кожного.

На підставі викладеного, судовий збір за подачу апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги не підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 січня 2019 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Визнати незаконним розпорядження Миколаївського міського голови № 23 рк від 27 січня 2017 року «Про дострокове припинення дії контракту з керівником комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство» про припинення достроково дії контракту та звільнення ОСОБА_2 із займаної посади з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з 27 січня 2017 року та вважати ОСОБА_2 звільнену з посади керівника (директора) комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору, з 31 грудня 2017 року.

Стягнути з комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство» (м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20 Код ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання АДРЕСА_1) 40 138 (сорок тисяч сто тридцять вісім) грн. 32 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого визначено без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

-9-

Стягнути з Миколаївської міської ради та з комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство» в дохід держави судовий збір в розмірі по 640 грн. з кожного.

Ухвалу того ж суду від 11 січня 2019 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.