Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2019 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання спільного майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 вересня 2000року помер ОСОБА_6, після якого прийняла спадщину за заповітом його дружина ОСОБА_3 (позивачка). Спадщина померлого ОСОБА_6 складалася з житлового будинку з прибудовами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Героїв Холодного Яру (до перейменування - Першотравнева), 43. Все належне йому майно, ОСОБА_6 заповів позивачці. Діти ОСОБА_6 від попереднього шлюбу: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в судовому порядку оскаржили заповіт. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2001 року було затверджено мирову угоду про визнання права власності на спадкове майно за трьома спадкоємцями в рівних долях по 1/3 частині вказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами кожному. Вказана ухвала після оскарження в апеляційному та касаційному порядку залишена в силі. Позивачка вказує, що з правом власності вказані особи набули і обовязки по утриманню та збереженню спільного майна. Ставши власниками спірного будинку, всі вказані особи тривалий час не реєстрували за собою своє право власності. Зокрема позивачка не знала про те, що її право власності підлягає реєстрації у встановленому законом порядку. Протягом наступних 10 років позивачка продовжувала проживати в будинку та особисто повністю утримувала та забезпечувала схоронність домоволодіння по вул. Героїв Холодного Яру, 43 в с.Ч.Слобода Черкаського району. Інші співвласники участі в утриманні та схоронності спірного будинку та господарських будівель і споруд не приймали, не виказували наміру проживати в спірному домоволодінні або експлуатувати його.

22 липня 2011 року позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що дало їй підстави вважати себе одноособовим власником спірного домоволодіння. Проте, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2011 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 березня 2012року за позовом ОСОБА_7 вказане свідоцтво про право на спадщину було визнано частково недійсним.

Крім цього, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2015 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 спірного домоволодіння.

Позивачка вказує, що відповідачі протягом років відстоювали свої права на частки у спірному домоволодінні, але свого обовязку по утриманню майна ніколи не виконували, а з часу відкриття спадщини існувала необхідність утримання в належному стані успадкованого майна. Крім цього, 09 листопада 2000 року (на сороковий день після смерті ОСОБА_6Д.) в спірний будинок вїхав причеп «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого було пошкоджено ворота, огорожу і частину стіни житлового будинку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачів з проханням допомогти грошима на утримання спільного майна, але у відповідь отримувала лише відмову та образи. У 2007 році ОСОБА_7 було направлено листа з проханням допомогти матеріально, а також було перелічено на які саме ремонтні роботи необхідні кошти. Проте навіть письмове звернення залишилося без будь-якого реагування. Відповідач ОСОБА_5 взагалі не навідувалась до спірного домоволодіння. Обидва відповідачі мотивували відмови у наданні позивачці допомоги в збереженні спірного домоволодіння тим, шо вони ним не користуються. Нехтування відповідачами свого обовязку по утриманню спільного майна, могло призвести до знищення цього майна. А невиконання відповідачами свого обовязку зі збереження і утримання спірного домоволодіння порушило принцип рівності власників.

Обовязок з утримання та збереження спірного домоволодіння з 2001 року позивачка несе одноособово. Згідно із ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

З 2008 року позивачка приступила до виконання ремонтних робіт за власні кошти у спірному домоволодінні. Необхідність в проведенні ремонтних робіт підтверджується Актом загального огляду будівлі (господарських будівель і споруд) від 30 серпня 2007 року складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕКС-БУД». Відповідно вказаного Акту будинок знаходився в аварійному стані і потребував термінових ремонтних робіт. Саме з ТОВ «ВЕКС-БУД» позивачка за період 2008 - 2017 років уклала ряд договорів на проведення ремонтних робіт та особисто оплатила всі матеріали та послуги. Вказані обставини підтверджуються доданими доказами.

З метою встановлення ринкової вартості проведення ремонтних робіт позивачка 13.11.2018р. звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингове агентство «ОСОБА_2 та партнери», було складено висновок, відповідно до якого вартість проведених робіт у вказаному домоволодінні на дату складання висновку становить 881798,27грн.

Оскільки, відповідачі також є співвласниками спірного домоволодіння, що тривалий час зберігалось і утримувалось виключно за рахунок позивачки, яка вважає, що має право вимагати від відповідачів компенсації витрат на збереження і утримання спірного домоволодіння пропорційно до частки кожного із співвласників (по 1/3). Відповідачі добровільно не відшкодували та не бажають відшкодовувати позивачці вартість понесених нею витрат на збереження і утримання спільного майна (домоволодіння), тому відповідачка і звернулась до суду та просить стягнути із відповідачів ОСОБА_7 і ОСОБА_5 по 293932,76грн. з кожного, як вартість витрачених грошових коштів на збереження спільного майна.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_3, просила позов задовольнити на підставі наданих суду пояснень та письмових доказів.

У судовому зсіданні представник відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2 заперечив щодо позовних вимог позивачки, надавши до суду відзив на позов. Пояснив, що позивачка взагалі не узгоджувала із відповідачами питання утримання будинку, необхідність проведення ремонтних робіт та не узгоджувала договірну ціну таких робіт. ОСОБА_8 зареєстрував право власності на свою 1/3 частину будинку 27.06.2014р., тому враховуючи вимоги ст.331 ЦК України до вказаного часу у нього не було жодних правових підстав нести обовязок утримання вказаного будинку. ОСОБА_5 стала власником своєї частини будинку (1/3) лише в 2016 році, тому до цього часу ОСОБА_5 взагалі не повинна була утримувати вказаний будинок. Представник наполіг на застосуванні строків позовної давності до вимог про стягнення коштів, що були понесені позивачкою до 26.12.2015р. Також вказав про необгрунтованість позовних вимог щодо визначення вартості проведених робіт у вказаному домоволодінні в сумі 881798,27грн., зазначивши, що позивачка не погоджувала із відповідачами необхідність замовлення такого висновку, не погоджувала особу, яка буде проводити оцінку. У висновку необгрунтовано та незрозуміло чому розрахунок витрат проведено з коригуванням на різницю курсу дол.США, якщо всі розрахунки були проведені позивачкою у гривні і безпосередньо сама вартість ремонтних робіт згідно наданих позивачкою письмових доказів є значно меншою за вказану суму. Вказав, що ряд витрат, що заявлені позивачкою, взагалі не підлягають стягненню, оскільки такі витрати, як пральна машина, бойлер, теплиця не є витратами на утримання будинку. Тому, просив відмовити позивачці у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що вона є сусідкою позивачки ОСОБА_3 Десь у 2016р. позивачка перекрила дах у своєму будинку в с.Червона Слобода, вул.Першотравнева, 43, робила стіну, отоплення, свердловину, встановила новий паркан. Для виконання цих робіт позивачка наймала людей. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 їй у ремонті будинку не допомагали. У вказаному будинку вона все переробила, встановила котла опалення. Позивачка позичала кошти на ремонт. ОСОБА_7 побив позивачку, коли саме не памятає, а взагалі відносини між ними були скандальні. Після смерті батька, ОСОБА_7 фактично не ходив до вказаного домоволодіння.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. У своєму будинку в с.Червона Слобода, вул.Першотравнева, 43 позивачка все замінила: дах, стіни, вікна (у якому році не памятає). Гроші на ремонт позивачка позичала. Відповідачі не допомагали у ремонті позивачці, хоча остання зверталась по допомогу до відповідачів. ОСОБА_7 останні роки не приходить до будинку позивачки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши подані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30 вересня 2000року помер ОСОБА_6, після якого прийняла спадщину за заповітом його дружина ОСОБА_3 (позивачка). Спадщина померлого ОСОБА_6 складалася з житлового будинку з прибудовами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Героїв Холодного Яру (до перейменування - Першотравнева), 43. Все належне йому майно, ОСОБА_6 заповів позивачці. Діти ОСОБА_6 від попереднього шлюбу: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в судовому порядку оскаржили заповіт. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2001 року було затверджено мирову угоду про визнання права власності на спадкове майно за трьома спадкоємцями в рівних долях по 1/3 частині вказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами кожному.

Ставши власниками спірного будинку, всі вказані особи тривалий час не реєстрували за собою своє право власності. Після смерті ОСОБА_6 і по даний час позивачка продовжувала і продовжує проживати в будинку, повністю утримувала та забезпечувала схоронність домоволодіння по вул. Героїв Холодного Яру, 43 в с.Ч.Слобода Черкаського району. Інші співвласники: ОСОБА_4 та ОСОБА_11, а після смерті останнього його дочка ОСОБА_5, участі в утриманні та схоронності спірного будинку та господарських будівель і споруд не приймали, не виказували наміру проживати в спірному домоволодінні або експлуатувати його.

Згідно пояснень учасників процесу встановлено, що між позивачкою і відповідачами тривалий час (з 2001року по даний час) існують неприязні стосунки особистого характеру.

Згідно пояснень представника відповідачів ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_5 подарувала належну їй 1/3 частину спірного будинку ОСОБА_4, однак підтверджуючих документів щодо цього до суду не надано.

Судом встановлено, що 09 листопада 2000 року в спірний будинок вїхав причеп «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого було пошкоджено ворота, огорожу і частину стіни житлового будинку.

За період 2008 - 2017 років ОСОБА_3 уклала ряд договорів на проведення ремонтних робіт у вказаному будинку та оплатила всі матеріали та послуги. З метою встановлення ринкової вартості проведення ремонтних робіт позивачка 13.11.2018р. звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингове агентство «ОСОБА_2 та партнери», було складено висновок, відповідно до якого вартість проведених робіт у вказаному домоволодінні на дату складання висновку становить 881798,27грн.

При розгляді даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним.

Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно ст.151 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Разом з тим, згідно положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Суд констатує про відсутність домовленості сторін про порядок користування спільним будинком в с.Червона Слобода по вул. Героїв Холодного Яру, 43, відсутність доказів погодження конкретних витрат на утримання спільного майна з відповідачами згідно ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України.

В обгрунтування позовних вимог щодо понесення позивачкою витрат на управління, утримання та збереження спільного майна надано висновок про вартість проведених робіт, складений товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингове агентство «ОСОБА_2 та партнери». Суд вважає даний висновок необгрунтованим і неналежним доказом, оскільки вказаний висновок не є висновком експерта, він заперечується відповідачами, зокрема щодо вартості виконаних робіт, а клопотань щодо призначення експертизи по справі сторонами не заявлялось. Крім цього, висновок замовлявся без погодження із співвласниками щодо необхідності проведення, вибору субєкта оціночної діяльності; у висновку необгрунтовано і не доведено, чому розрахунок витрат проведено з коригуванням на різницю курсу долара США, якщо всі розрахунки були проведені позивачкою у гривні, (а.с.142-144). Згідно даних висновку, загальна сума фактичних витрат, понесених позивачкою на ремонт будинку з 2008р. по 2017р., становить 256687грн. 28коп. - це без урахування коригування на курс долара США. Відповідно, з коригуванням на різницю курсу дол.США загальна сума витрат вказана у висновку в розмірі 881798,27грн. (а.с.145), тобто у 3,435разів вища ніж фактично понесених витрат.

Крім цього, позивачкою не розмежовано витрати на утримання спільного майна і витрати в якості відшкодування шкоди, що мала понести винна особа за пошкодження спірного домоволодінняпричепом «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого було пошкоджено ворота, огорожу і частину стіни житлового будинку. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тому, стягнення таких витрат із відповідачів є фактично безпідставним.

Що стосується безпосередньо самих витрат, понесених позивачкою на утримання спільного майна, суд вважає, що витрати на придбання пральної машини, бойлера (що є відокремленим рухомим майном), встановлення теплиці це не є витратами на утримання спільного майна.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними, необгрунтованими, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову по суті, тому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Керуючись ст.ст.264-268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання спільного майна відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції.

Повний текст рішення складений 26 квітня 2019 року.

Суддя: О. М. Суходольський