КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 761/23503/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/4661/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Малинникова О.Ф 03 вересня 2018 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 4140,52 грн, моральну шкоду 4500,00 грн, та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 жовтня 2015 року по вул. Дк. Богомольця, 4 в м. Києві з вини відповідача ОСОБА_3, сталась дорожньо-траспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1. Вказаний автомобіль належить третій особі ОСОБА_4 але знаходиться у користуванні позивача, яким також було здійснено відновлення після ДТП на суму 8100 грн.

Згідно зі звітом, проведеним страховою компанією ПАТ «СК «СКАЙД», вартість матеріального збитку, що був завданий власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_1 становить 5454,18 грн. Страхова компанія винуватця ДТП ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД», частково відшкодувала позивачу матеріальні збитки в сумі 4454,18 грн.

Таким чином, різниця між фактичною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню завданих позивачу відповідачем пошкоджень під час ДТП і сумою виплати страхової компанії, з врахуванням суми франшизи складає 3645,82 грн.

Крім того, внаслідок ДТП і пошкодження автомобіля позивач поніс додаткові збитки, а саме: оплата послуг нотаріуса 29 лютого 2015 року за посвідчення довіреності на представництво інтересів власника в суді 200,00 грн; поштові втрати, що пов'язані з надсиланням претензій відповідачу в сумі 94, 70 грн; витрати на мийку автомобілю для проходження огляду оцінювачем 23 грудня 2015 року і для авторемонту 29 грудня 2015 року по 100,00 грн, а всього на суму 200,00 грн.

Позивач також вказує, що у внаслідок винних та неправомірних дій відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, пов'язаних з самою дорожньо-транспортною пригодою та поведінкою відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києвавід 03 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551, 21 грн.

Рішення суду щодо відмови у задоволені позовних вимог мотивовано їх недоведеністю належними та допустимими доказами.Судом не прийнято до уваги, наданий позивачем, рахунок кузовних робіт №2912/1 від 29 грудня 2015 року ФОП ОСОБА_5, оскільки належним доказом матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був би висновок експерта, проте позивачем не було заявлено клопотання про призначення по справі експертизи та не було надано висновку експерта проведеного за власної ініціативи. Враховуючи,що ПАТ «СК «СКАЙД» було визначено розмір матеріального збитку в сумі 5454,18 грн, а сплачено страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 4454, 18 грн, то судом стягнута з відповідача різниця у цих сумах.

Не погодився із рішенням суду позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для розгляду справи по суті. Вказує на те, що судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку всім наявним доказам, а саме не взято до уваги Звіт оцінювача від 18 грудня 2015 року, в якому було визначено обсяг пошкодження, зокрема вказано на розбитий лівий задній фонар. Зазначає, що в грудні 2015 року ним був придбаний цей фонар за 4300,00 грн, здійснено його заміну та фарбування пошкоджених частин автомобіля на загальну суму 3800,00 грн, що підтверджується квитанцією. А тому вважає, що ним доведені понесені збитки.

Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції помилково відмовив позивачу у стягненні моральної шкоди, так як її наявність є очевидною.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2015 року приблизно о 10 год. в м. Києві по вул. Дк. Богомольця, 4 відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Фіат Дукато», державний номер НОМЕР_2, під час заїзду у двір інституту ім. Богомольця, не дотримувався безпечного інтервалу, був неуважним і допустив зіткнення з автомобілем «Opel Zafira», державний номер НОМЕР_3. Вказані обставини встановлені Постановою Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року у справі № 757/44418/15-п /а.с.15, 26-27/.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 р. в справі про адміністративне правопорушення № 757/44415/15-п позивач був визнаний не винним у вчиненні ДТП та провадження в адміністративній справі буле закрите, в зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. /а.с. 14,29/

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження: ліва частин заднього бамперу, ліва задня фара, ліве заднє крило/а.с.28/.

Автомобіль «Фіат Дукато» д.н.з. НОМЕР_5 був застрахований у ПАТ СК «СКАЙД». Сума франшизи визначена сторонами у розмірі 1000,00 грн /а.с.18/.

Згідно зі звітом №1154/15 від 18 грудня 2015 року, матеріальний збиток, що був завданий пошкодженням автомобіля НОМЕР_4 станом на час складення звіту становить 5454,18 грн /а.с. 19/.

Платіжним дорученням № 309 від 27 січня 2016 року підтверджується факт здійснення ПАТ «СК «Скайд» страхового відшкодування у розмірі 4454,18 грн на користь ОСОБА_6 /а.с.22/.

В силу ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільногоправа, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Статтею 1194 ЦК України зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та у Постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц висловила наступний правовий висновок.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

В порядку визначеному ст. ст. 23, 116 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Особою яка її завдала, за наявності її вини крім випадків встановлених законом.

З наведених обставин справи вбачається, що 13 жовтня 2015 року з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_3. Оскільки відповідальність відповідача була застрахована, страховою компанією було здійснено страхове відшкодування у розмірі визначеному на підставі положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що не опорювалось позивачем та/або власником транспортного засобу. Розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, у страховика не виникло обов'язку лише з виплати обумовленої сторонами суми франшизи.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача лише суми в розмірі 1000,00 грн, що є франшизою. Щодо інших заявлених позивачем сум, то суд вірно вважав їх заявленими безпідставно, так як після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди, замість останнього.

З огляду на відсутність доказів заподіяння моральної шкоди позивачеві, а також враховуючи характер пошкоджень, які не призвели до перешкод у користуванні транспортним засобом, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення даних позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук