РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2-о/510/16/19

Справа № 510/1917/18

15.04.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 /заінтересована особа - Ренійський районний сектор Державної міграційної служби України в Одеській області/ про встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України»,

встановив:

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» /заінтересована особа - Ренійський районний сектор Державної міграційної служби України в Одеській області/, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є громадянкою Республіки Молдова, з 1988 року ОСОБА_1 почала мешкати на території України разом з матір`ю, яка уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 . Заявник та її мати проживали разом з ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_1 мешкала в м. Рені в будинку свого вітчима, де і була зареєстрована.

Оскільки заявник переїхала на постійне проживання до України, вона вирішила отримати громадянство України, для цього їй необхідно підтвердити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Заявник у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщалася належним чином, до суду надійшла заява від представника заявника - адвоката Златі Н.С ., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, заяву підтримують та просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Оскільки судовий розгляд справи було неодноразово перенесено на іншу дату з причини не явки до судового засідання представника заінтересованої особи, яка була належним чином повідомлена, суд, для недопущення порушення законних прав позивача, вважає за можливим розглянути справи без представника третьої особи

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, заявник є громадянкою Республіки Молдова, з 1988 року ОСОБА_1 почала мешкати на території України разом з матір`ю, яка уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 . Заявник та її мати проживали разом з ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_1 мешкала в м. Рені в будинку свого вітчима, де і була зареєстрована.

Відповідно до записів будинкової книги, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 1988 року.

Згідно з довідкою № 257 від 13 вересня 2018 року виданої Новосільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітна школа І-ІІІ Ступенів-Ліцей» Ренійської районної ради Одеської області, ОСОБА_1 . дійсно у 1988 році вступила у 3 клас Новосільської ЗОШ Ренійського районну Одеської області.

Оскільки заявник переїхала на постійне проживання до України, вона вирішила отримати громадянство України, для цього їй необхідно підтвердити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу.

Законом України «Про громадянство України», зокрема статтею 3 визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом країни «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, зі змінами, суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлені факти. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Встановлення юридичного факту постійного проживання на території України необхідно для того, щоб заявник могла набути громадянство України за територіальним походженням на підставі п. 31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Пунктом 31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001року №215, передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт постійного проживання рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з рідними (повнорідними та неповнорідними) братом чи сестрою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала на території України з 1988 року. Вона та її мати проживали разом з ОСОБА_2 (вітчимом заявника) та були зареєстровани за адресою: АДРЕСА_1 з 1988 року.

Також в матеріалах справи наявні докази того, що заявник у 1988 році вступила до навчального закладу, розташованого на території Ренійського районну Одеської області.

Крім того, в матеріалах справи містяться опити свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з яких слідує, що ОСОБА_1 дійсно проживала та була зареєстрована до 24 серпня 1991 року на території України.

Пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215 визначає, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи викладене та те, що встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України необхідно для того, щоб вона мала можливість набути громадянство України за територіальним походженням на підставі п.31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001року №215, а також те, що заявником до суду надано належні та допустимі докази, суд вважає доведеним у судовому засідання факт постійного проживання ОСОБА_1 до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Таким чином, всі пояснення заявника, викладені у її заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому її вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 69, 79, 81, 89, 209, 223, 235, 259, 263-265, 293, 294, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 /заінтересована особа - Ренійський районний сектор Державної міграційної служби України в Одеській області/ про встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання та реєстрації ОСОБА_1 до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», а саме в м. Рені Одеської області по вул. Балканська, буд. 21.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова