Номер провадження: 22-ц/813/1326/19
Номер справи місцевого суду: 504/1753/16-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - Управління Державтоінспекції ГУМВС України

третя особа - Відділення РЕР ДАІ з обслуговування м. Южне та Комінтернівського району при УДАІ ГУМВС

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року у складі судді Вінської Н.В.,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 та просила суд:

- визнати автомобіль марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 2006 року випуску спільною сумісною власністю подружжя;

- здійснити поділ автомобіля;

- визначити за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля в сумі 75000 грн. та примусити відповідача сплатити вказану суму коштів;

-залишити право користування автомобілем як мінімум на 2 роки 6 місяців до дня виплати коштів, так як відповідач користується спірним автомобілем безпідставно 2 роки 6 місяців.

В позові зазначила, що у період перебування у шлюбі з відповідачем подружжя придбало автомобіль. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.06.2015 шлюб між подружжям розірвано. Так як згоди на добровільний порядок поділу спільного майна подружжя сторони не досягли, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах, тобто по 1/2 частині за кожним, право власності на автомобіль марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 2006 року випуску. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. В скарзі вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо визнання за позивачем та відповідачем в рівних частинах по Ѕ за кожним право власності на автомобіль, не звернув увагу на те, що позивачем не заявлялися вимоги щодо визнання чи визначення частки права власності відповідача у спірному майні. Отже, приймаючи рішення, суд вийшов за межі позовних вимог. Судом не досліджено питання придбання спірного автомобіля саме за спільні кошти подружжя. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбано за спільні кошти подружжя, а суд не з'ясовував за які грошові кошти було придбано автомобіль. Суд помилково розподілив судові витрати.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 09.04.2019 сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18.04.2019.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що з 21.09.2002 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.06.2015. Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_4, 2005 року народження та ОСОБА_5, 2014 року народження.

01.12.2012 сторони придбали автомобіль «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 2006 року випуску, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 06.12.2012.

Відповідно до довідки-рахунку від 01.12.2012 вартість автомобіля становила 50 910 грн.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Положення цієї норми визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

ОСОБА_3 не довів, що автомобіль «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 2006 року випуску набутий ним частково за кошти, які належали йому особисто. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що цей автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Безпідставними є доводи скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, визнав за сторонами право власності, оскільки таке допускається у разі неподільності майна та відсутності згоди сторін щодо його реального поділу.

Твердження апелянта про помилковість розрахунку суми судового збору є безпідставним, так як судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача судовий збір у сумі 375 грн., яка становить половину від суми сплаченої позивачем за подання позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.10.2018, на підставі ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", ОСОБА_3 відстрочено сплату судового збору у розмірі 1 125 грн., який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 125 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 374, 375,382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1 125 (одна тисяча сто двадцять п"ять) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.04.2019.

Головуючий:

Судді: