Справа № 589/550/18
Провадження № 2/589/183/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Курбанової А.Р.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шосткинської міської ради Шосткинського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Шосткинської міської ради Шосткинського району, в якій просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , загальною площею 40,5 кв. м, житловою площею 33,5 кв.м і господарських будівель позначених на схематичному плані: житловий будинок під літ. "А-1", прибудова під літ. "а", сіни під літ. "а1", сараї під літ. "В-1", "Д-1", погріб під літ. "Пг", гараж під літ. "Г-1", вбиральня під літ "У", огорожа під літ. "№1"в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_2 , та на іншу 1/2 частину вказаного майна - за набувальною давністю.

В обґрунтування позову посилається на правомірність набуття спадкодавцем ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спірного майна, набуття позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на це майно та неможливість оформлення нею своїх прав на спадкове майно в порядку спадкування через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Крім того, позивач вказує і на набуття нею права власності на іншу 1/2 частину зазначеного об`єкта нерухомого майна за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

В судовому засіданні 14.02.2019р. позивач позов підтримала з підстав, зазначених у ньому, в останнє судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила судові витрати залишити за нею.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій зазначив, що під час розгляду справи покладається на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 /а.с. 14/. За життя ОСОБА_3 належала 1/2 частина житловий будинок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Народного суда 1-ї дільниці міста Шостка від 12.12.1950р., свідоцтвом про право власності від 15.04.1954р., висновком про регистрацию домоволодіння, довідкою Шосткинського МБТІ за № 134 від 07.02.2018р. /а.с.19, 20, 76, 77, 78/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно.

За життя ОСОБА_3 заповідала вищевказане майно своєму сину ОСОБА_2 згідно із заповітом, посвідченим державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори 23.03.2000р. за реєстровим № 682 /а.с.12/. Цей заповіт не змінений, не скасований та не визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З довідки організаційного відділу Шосткинської міської ради Сумської області від 14.02.2018р. та довідки № 327, наявної в матеріалах спадкової справи ОСОБА_2 , на день смерті ОСОБА_3 разом з нею були зареєстровані: син ОСОБА_2 та онука ОСОБА_1 /а.с.37, 61/.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру та відповіді нотаріуса /а.с. 48,49,67/ вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, дані про її спадкоємців відсутні.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 , в тому числі й 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , за заповітом, прийняв в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однак ОСОБА_2 належним чином не оформив своїх спадкових прав та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.15, 56/.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно.

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким все своє майно заповів дочці ОСОБА_1 /а.с.13, 58/.

З відповіді приватного нотаріуса Шосткинського міського нотаріального округу /а.с. 51/ вбачається, що після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 5/2018. Згідно з матеріалами вказаної спадкової справи /а.с. 52 - 89/ єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті останнього є позивач, яка спадщину прийняла, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою.

За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач, будучи спадкоємицею померлого ОСОБА_2 за заповітом, звернулась до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на своє ім`я на 1/2 частину спірного житлового будинку, але відсутність правовстановлюючих документів на зазначений будинок позбавила її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне майно.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У даному випадку у позивача відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця на спірний житловий будинок, що свідчить про неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов в частині встановлення факту належності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на праві власності позивачу в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання права власності за набувальною давністю на іншу 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В обгрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що вказаний будинок за життя належав її бабі ОСОБА_3 та діду ОСОБА_4 в рівних частинах, вказує, що останній безвісти зник під час Великої Вітчизняної війни, а батько позивача після смерті своєї матері ОСОБА_3 успадкував належну їй за життя 1/2 частину будинку. Позивач зазначає, що вона добросовісно заволоділа даним житловим будинком, зареєстрована та постійно проживає у ньому з 2001 року, з того часу відкрито та безперервно ним володіє, користується всіма його приміщеннями та прилеглими господарськими спорудами, несе витрати по його утриманню.

Зі змісту рішення Народного суда 1-ї дільниці міста Шостка від 1950р. вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у 1937 році придбали житловий будинок АДРЕСА_3 , який в часи Великої Вітчизняної війни був частково зруйнований та в подальшому відновлений ОСОБА_3 в той час як ОСОБА_5 перебував в лавах діючої Червоної Армії /а.с.19, 83/. Даним рішенням визнано право власності на вказаний будинок за ОСОБА_3 та безвісно зниклим її чоловіком ОСОБА_5 порівну.

На підставі цього рішення 15.04.1954р. видано свідоцтво про право власності на будову, в якому власниками будинку АДРЕСА_3 зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 /а.с. 20/.

Судом встановлено, що номер вказаного будинку згодом був змінений з №3 на АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 у 1941 році був мобілізований, а у вересні 1944 року безвісти зник, що підтверджується довідкою військомата /а.с.17/.

Утриманням будинку тривалий час займалась співвласниця, дружина безвісно зниклого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , яка проживала в будинку до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також в будинку був зареєстрований та проживав ОСОБА_2 (до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який доводився сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , та який є батьком позивача.

Позивач ОСОБА_1 з 28.09.2001 року зареєстрована та проживає у будинку АДРЕСА_2 /а.с. 8-9, 39/.

Посилаючись на те, що позивач добросовісно заволоділа 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_2 та продовжує відкрито, безперервно володіти даним нерухомим майном більш ніж 10 років, позивачем в межах даної справи висуваються вимоги про визнання за нею права власності на вказане майно за набувальною давністю відповідно до приписів ст. 344 ЦК України

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожна окремо, суду повідомили, що вони знають родину позивача. Зазначили, що в спірному будинку раніше проживала баба позивача ОСОБА_3 , яка вже померла, її похованням займались позивач та її батько ОСОБА_2 (син ОСОБА_3 ), останній також помер незадовго після матері. Сама ж позивач проживає у даному будинку з народження, вже близько тринадцяти років самостійно займається його утриманням, користується ним та прилеглими до нього господарськими будівлями, сплачує комунальні платежі та робила у ньому ремонт.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги правомірні, грунтуються на законних підставах та підлягають задоволенню також і в цій частині з огляду на наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи підстави заявленого позову, суд вважає за необхідне звернутися до правових положень ст. 344 ЦК України, якою врегульований інститут набувальної давності.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас, за змістом ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як було встановлено судом під час розгляду даної справи позивач фактично володіє та користується житловим будинком будинку АДРЕСА_2 , протягом більш ніж 10 років та набула у володіння спірну частину будинку за відсутності відповідних договірних або інших правових підстав.

При цьому, досліджуючи питання щодо добросовісності володіння позивачем спірною часткою у будинку, слід зазначити, що позивач завжди вважала, що спірна частина будинку належить саме їй, адже вона належала її діду, який безвісти зник під час Великої Вітчизняної війни. Прийняти спадщину після останнього спадкоємці не мали можливості, оскільки його дата смерті не відома та сам факт такої нічим не підтверджується. Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що позивач не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частку у будинку.

Крім того, позивач відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна протягом більш десяти років, що у тому числі підтверджується показами допитаних свідків, довідкою від 14.02.2018р., у якій зазначено, що позивач з 28.09.2001р. зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_2 , фактом звернення позивача до ФОП ОСОБА_8 з приводу видачі технічного паспорта на вказаний житловий будинок.

Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України).

Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , яка належала її діду ОСОБА_5 , на підставі ст. 344 ЦК України.

Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Керуючись ст. ст. 321, 328, 344, 1223, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 / право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , позначений на схематичному плані земельної ділянки літерою "А-1", з прибудовою під літ. "а", сіньми під літ. "а1", сараями під літ. "В-1", "Д-1", погрібом під літ. "Пг", гаражем під літ. "Г-1", вбиральнею під літ "У", огорожею під літ. "№1", в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 / право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , позначеного на схематичному плані земельної ділянки літерою "А-1", з прибудовою під літ. "а", сіньми під літ. "а1", сараями під літ. "В-1", "Д-1", погрібом під літ. "Пг", гаражем під літ. "Г-1", вбиральнею під літ "У", огорожею під літ. "№1" за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26.04.2019р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області А.Р.Курбанова