КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/710/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у складі судді Хоменко О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: акціонерне товариство «Український інноваційний Банк», відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», товарна біржа «Київська універсальна біржа» про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3про визнання договору позики недійсним; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,треті особи: акціонерне товариство «Український інноваційний Банк», Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», товарна біржа «Київська універсальна біржа» про визнання права власності.

З метою забезпечення позову, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2010 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

За результатами розгляду справи 29 квітня 2015 року Голосіївським районним судом міста Києва постановлено рішення, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року, скасовано, ухвалено по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3

04 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд із заявою про зняття арешту, обґрунтовуючи заяву тим, що за результатами розгляду позовів відпали підстави в необхідності продовження арешту на квартиру.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2010 року та знято арешт з квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу районного суду та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що по даній справі ніяких повісток чи заяв скаржник не отримував, а отже, суд розглянув справу не надавши йому можливості взяти участь в її розгляду, при цьому, судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано, що виконання рішення районного суду від 28 жовтня 2016 року зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Скасовуючи заходи забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана необхідність відпала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч.ч.1,7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи убачається, що за результатами розгляду цивільної справи 29 квітня 2015 року Голосіївським районним судом міста Києва постановлено рішення, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року, скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.31-39,74-75 т.5).

Отже, за результатами розгляду справи 02 грудня 2015 року постановлено рішення про відмову у задоволенні заявлених по справі позовних вимог, а тому районний суд обґрунтовано дійшов висновку про зняття арешту з квартири. Заявлений по справі спір знайшов своє вирішення й потреба у забезпеченні позову відпала.

Посилання апеляційної скарги про порушення судом процесуальних прав ОСОБА_1 у зв'язку з неналежним повідомленням його про день і час розгляду заяви про скасування арешту, не можуть слугувати підставою для скасування ухваленого судового рішення.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Так, як убачається з матеріалів справи, за результатами розгляду поданої ОСОБА_3 по справі заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2010 року, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року заяву задоволено, знято арешт із квартири АДРЕСА_1 (а.с.119-120 т.5).

Між тим, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року ухвалу районного суду скасовано з передачею питання на новий розгляд.

Відповідно до змісту судового рішення, підставою до скасування ухвали районного суду слугувало порушення процесуальних прав ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю у справі даних про його належне повідомлення про день і час розгляду заяви (а.с.184-186 т.5).

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Зі справи убачається, що під час повторного розгляду заяви судові повістки, адресовані ОСОБА_1, поверталися без вручення з відміткою - за сплином терміну зберігання (а.с.224-228 т.5).

Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що оскаржувана ухвала постановлена районним судом у відсутність даних про належне повідомлення ОСОБА_1 про день і час розгляду поданої по справі заяви.

Проте, згідно п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року справа підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України в чинній редакції, клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п'яти днів з дня надходження його до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 128 ЦПК передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою.

Отже, нині діючим процесуальним законом не передбачено вирішення судом питання про скасування заходів забезпечення позову з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Перевіряючи законність постановленої по справі ухвали, колегія суддів враховує зазначене, обставини справи, тривалість перебування заяви на розгляді й можливості ОСОБА_1 особисто чи через представника контролювати подальший хід розгляду справи; того, що фактично підстава до забезпечення позову відпала ще у грудні 2015 року, а нині діючим процесуальним законодавством передбачено можливість скасування заходів забезпечення позову судом і з власної ініціативи, а у випадку задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти лише протягом дев'яноста днів й приходить до висновку про те, що допущене районним судом порушення норм процесуального права в редакції закону, чинного на момент вчинення процесуальної дії (ч. 4 ст. 154 ЦПК), не призвело до постановлення помилкової ухвали.

Та обставина, що ухвалене 28 жовтня 2016 року Голосіївський районним судом м.Києва судове рішення про іншій справі, за результатами розгляду якої за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, зупинено виконанням ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, по даній справі правового значення не має й на суть оскаржуваної ухвали не впливає.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність ухвали районного суду.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: