Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 274/4747/16-ц

провадження № 61-13875св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Позов обґрунтовано тим, що з 2011 року по 2013 рік сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_6, який знаходиться на утриманні позивача, а відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу дитині не надає, участі у її вихованні не бере. Станом на сьогодні сторони проживають окремо. З огляду на вказані обставини просить позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з 22 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щомалолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідач із наданих пояснень та письмових доказів має нерегулярний, мінливий дохід, намагається брати участь у її вихованні, має на утриманні сина ОСОБА_7, є особою пенсійного віку, тому з нього підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 22 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2011 року по 2013 рік однією сім'єю без укладення шлюбу. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що дитина має синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, потребує психологічної та логопедичної корекції, а з 14 жовтня 2015 року перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду. ОСОБА_5 отримує пенсію у розмірі 2 500,00 грн, є власником квартири АДРЕСА_1, нежитлових приміщень - гаражі АДРЕСА_2, від здачі в оренду яких отримує прибуток, тому дійшов висновку про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру аліментів та зменшити їх розмір до 1 500,00 грн.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5

У березні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що відповідач є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 2 500,00 грн, має на утриманні іншого сина, тому безпідставно збільшив розмір стягнутих аліментів.

Суд апеляційної інстанції не виконав вимоги статті 182 СК України, згідно з положеннями якої під час визначення розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Встановлений судом апеляційної інстанції факт здачі відповідачем нежитлових приміщень в оренду, від чого має прибуток, не підтверджено належними доказами.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині залишення рішення суду першої інстанції без змін та виключення із мотивувальної частини посилання про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю заявником не оскаржується, тому Верховний Суд в цій частині оскаржуване рішення апеляційного суду не переглядає.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив законне, справедливе та вмотивоване рішення, з урахуванням належним чином встановлених фактичних обставин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, щоз 2011 року по 2013 рік позивач та відповідач проживали однією сім'єю без укладення шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_6, який знаходиться на утриманні позивача.

Малолітня дитина сторін проживає разом із матір'ю, відповідач з ними не проживає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 страждає на синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, потребує психологічної та логопедичної корекції (т. 1, а. с. 103).

Згідно з довідкою про потребу дитини у домашньому догляді № 23 ОСОБА_6 перебуває з 29 листопада 2013 року на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду (т. 1, а. с. 107).

ОСОБА_5 отримує пенсію у розмірі 2 500,00 грн, є власником квартири АДРЕСА_1, нежитлових приміщень - гаражі АДРЕСА_2, які здає в оренду та отримує прибуток (т. 1, а. с. 17-26, 31-48).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частинами восьмою, дев'ятоюстатті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення про збільшення розміру стягуваних аліментів з 1 500,00 грн до 3 000,00 грн, суд апеляційної інстанції взяв до уваги стан здоров'я дитини, матеріальний стан відповідача та позивача.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 182 СК України є необґрунтованими, оскільки судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, надано належну оцінку доказам у справі.

Висновки суду апеляційної інстанції підтвреджено матеріалами справи, зокрема довідками, історією хвороби та виписок з лікарень (т. 1, а. с. 103-107).

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_5із ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанціївстановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик