Єдиний унікальний номер 242/4721/18 Номер провадження 22-ц/804/1097/19

Суддя-доповідач ОСОБА_1П
Головуючий у 1 інстанції Гонтар А.Л. __________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерним товариством «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою в якій викладено вимоги до Регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» /надалі Донецька залізниця/ про стягнення заборгованості по заробітній платі з березня 2017 року по 03 травня 2017 року та грошової компенсації за невикористану відпустку в загальному розмірі 56 961,58 грн. Існування такої заборгованості позивач повязував із неналежним виконанням з боку відповідача вимог трудового законодавства, згідно якого, в день звільнення роботодавець повинен був виплатити всі суми, що належали звільненому працівнику, однак цього не зробив.

Відповідно до змісту позовних вимог, через затримку розрахунку при звільненні позивач просив застосувати відповідальність передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України /надалі КЗпП України/ та стягнути з Донецької залізниці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 03 травня 2017 року по 11 вересня 2018 року в загальному розмірі 159 707,04 грн.

У відзиві від 28 листопада 2018 року відповідач не ставив під сумнів обставини щодо роботи ОСОБА_2 виконавцем робіт у виробничому підрозділі «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», при цьому заперечував обставини щодо існування заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2 за період з березня 2017 року по травень 2017 року вказуючи, що за період з березня 2017 року відсутні відомості щодо фактично відпрацьованого часу, нарахування та виплати заробітної плати через те, що місце роботи працівника знаходиться на території що тимчасово непідконтрольна Україні та існування форс-мажорних обставин. Одночасно з цим Донецька залізниця повідомляє, що позивач отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 2 358,14 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 07 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Української залізниці на користь позивача заборгованість по заробітній платі з березня 2017 року по травень 2017 в розмірі 70 155,98 грн. з утриманням податку й інших обовязкових платежів. Суд першої інстанції виходив з того, що підтверджені обставини з приводу роботи ОСОБА_2 в Українській залізниці та відповідачем не спростовані обставини щодо наявності в ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Українська залізниця просила скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що безпосереднє місце роботи ОСОБА_2, з 07 квітня 2014 року належить до території тимчасово непідконтрольної Україні та з 20 березня 2017 року адміністративна будівля та виробничі обєкти захоплені невідомими особами, з огляду на що, відсутній доступ до документації та наведені обставини згідно висновку Торгово-промислової палати України є форс-мажорними і такими через які було звільнено працівників. Заявник стверджував про те, що через наведені обставини він з 20 березня 2017 року не має обєктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обовязків та виконати свої зобовязання за трудовим договором.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідача, за відсутності позивача який просив розглянути справу без нього, також за відсутності відповідача повідомленого про час та місце розгляду справи належним чином, переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 з 03 жовтня 2016 року працював в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», місцем роботи була посада виконавця робіт у виробничому підрозділі «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» /копія трудової книжки а.с. 12-16/.

05 березня 2017 року ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на підставі статті 38 КЗпП України /копія трудової книжки а.с. 12-16/.

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 визначено робочі дні та нараховані такі суми:

- за березень 2017 року при 22 робочих днях нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 5 928,86грн та сума до виплати становить 4 861,67грн.;

- за квітень 2017 року при 19 робочих днях нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 4 219,54грн та сума до виплати становить 3 460,02грн.;

- за травень 2017 року при 14 робочих днях нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 62 365,72грн та сума до виплати становить 51 139,89грн /копія розрахунку заробітної плати а.с. 5-7/.

Згідно Висновку торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, в тому числі до табелів обліку робочого часу, щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» починаючи з 20 березня 2017 року позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобовязання перед звільненими працівниками і провести розрахунок, що вказує на існування форс-мажорних обставин та свідчить про відсутність вини Товариства /а.с.46-79/.

Українська залізниця виплатила за першу половину березня 2017 року заробітну плату ОСОБА_2 в розмірі 2 358,14 грн. яка була ним отримана згідно платіжної відомості за березень № 1 /а.с. 80-82/.

Згідно наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» «Про встановлення простою» від 15 березня 2017 року № 384-н з 16 березня 2017 року встановлено початок простою по причинах що не залежали від працівників /а.с. 86/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина призвела до порушення прав позивача щодо своєчасного розрахунку при звільненні та свідчить про відсутність вини в діях Української залізниці, оскільки відсутні відомості щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на обставини з приводу відсутності даних щодо роботи ОСОБА_2 та обґрунтовано вважав що, обов'язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_2 за оскаржуваний період є належними, допустимими та прийнятними доказами що оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній паті (в тому числі за період простою), вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористану відпустку за період з березня 2017 року по травень 2017 року в розмірі що був визначений судом першої інстанції.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено у відзиві на позовну заяву та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Судді: