Номер провадження: 22-ц/813/538/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

18 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, сторони шлюбних відносин не підтримують з 1999 року, ведуть окреме господарство, позивач просив його вимоги задовольнити. При цьому позивач зазначив, що відповідачка у 1999 році поїхала до Польщі у гості до свого сина від першого шлюбу та повернулась тільки у вересні 2017 року. Весь цей час вони не спілкувалися, тобто у теперішній час сім'я існує лише формально.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 11 вересня 1968 року, реєстрація шлюбу зроблена у Другому Суворовського відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №609, розірвано.

Прізвище після розірвання шлюбу: чоловіка - «ОСОБА_4», дружини - «ОСОБА_3».

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення (а.с. 46-47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання щодо скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 25.04.2019 року, на 16.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с.114-116).

При цьому, колегія суддів враховує, що дана цивільна справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично 1 рік, проте учасники справи жодного разу не з'явились до суду апеляційної інстанції для дачі пояснень, що свідчить про відсутність у них інтересу до наслідків розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а датою складення цього судового рішення є 25.04.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, районний суд виходив з того, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сімейне життя у подружжя не склалося. Сім'я фактично розпалася та існує лише формально.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони одружені 11 вересня 1968 року, реєстрація шлюбу зроблена у Другому Суворовського відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №609. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає.

Сторони подружніх відносин не підтримують з 1999 року, загального господарства не ведуть. В даний час шлюб у сторін носить формальний характер.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, з чим повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки.

За змістом ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 104, ч. 1ст.ст. 110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

У відповідності до ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Оскільки, як зазначив позивач, він не бажає миритися з дружиною, суд не може примусити його зберегти шлюб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

При цьому колегією суддів враховано, що з моменту ухвалення оскаржуваного судового рішення пройшло майже півтора року, однак, апелянт ОСОБА_3 жодного разу не з'явилась до суду апеляційної інстанції для підтвердження своїх доводів, викладених в апеляційній скарзі і не надала суду доказів можливості збереження шлюбу, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи (а.с.72, 83, 112, 114, 115).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра