Справа № 441/607/19
У Х В А Л А

22.04.2019 року суддя Городоцького районного суду Львівської області Перетятько О.В, вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ОСОБА_2» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1М звернулася в суд з позовною заявою про визнання недійсним договору № 609722862 від 01.06.2018 р., укладеного між нею та ТОВ «АІА ОСОБА_2».

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що позовна заява подана з порушенням правил підсудності і підлягає передачі на розгляд іншому суду, виходячи з наступного.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом, у відповідності до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а до юридичних осіб в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань.

Позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності.

Позивачка підсудність справи Городоцькому районному суду Львівської області мотивує тим, що оспорюваний кредитний договір порушує її права як споживача у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, статтею 28 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено альтернативну підсудність. Зокрема, відповідно до частини пятої цієї статті позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктами 9, 11 частини першої вказаного Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За положеннями пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надав судам розяснення, де зазначив, що позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 175 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі предявлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

У позовній заяві ОСОБА_1 не зазначила, яке саме її право, як споживача, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів», порушено, коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, інше.

Із долучених до матеріалів справи документів також не вбачається, що кредит, який був наданий ТОВ «АІА ОСОБА_2» позивачці ОСОБА_1, є споживчим.

З огляду на наведене, оскільки позивачка ОСОБА_1 не є споживачем послуг, наданих ТОВ «АІА ОСОБА_2», справа підлягає розгляду за загальним правилом підсудності.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» значиться - м.Київ, вул. Михайлівська, буд. 15/1.

За таких обставин вважаю, що справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ОСОБА_2» про визнання недійсним кредитного договору не підсудна Городоцькому районному суду Львівської області та її необхідно передати на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч. 1 і ч. 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст.4,27, 31,32 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ОСОБА_2» про визнання недійсним кредитного договору передати на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Перетятько О.В.