Справа № 264/4357/18
Провадження № 2/222/25/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представники учасників справи:

представник позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

07.08.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з цивільним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її дідусь ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 6,04 га, що розташована на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області і яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 03.09.2001 року. Згідно заповіту серії ВСІ № 375507 від 20.07.2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1656, вона є спадкоємицею вищевказаної земельної ділянки. На час смерті дідуся вона була зареєстрована та мешкала разом з ним. Крім цього, на час відкриття спадщини за адресою з померлим були також зареєстровані його дружина ОСОБА_2, її бабуся, та син померлого ОСОБА_3, її дядько, які мають право на обов'язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України. У встановлений законом строк вона звернулася до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Донецькій області з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1561/02-31 від 17.05.2018 року, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку у спадщині. Також зазначила, що її дядько ОСОБА_3 на час смерті батька лише мав місце реєстрації за адресою мешкання померлого, тоді як, фактично мешкав за іншою адресою, він знав про безпорадний стан свого батька, проте жодного разу не приходив до нього, не допомагав йому та матеріально не забезпечував, хоча і мав таку можливість, а тому він має бути усунений від права на спадкування. Доглядом дідуся займалася вона, так як його дружина, її бабуся, сама є особою похилого віку, яка потребує постійної сторонньої допомоги. Крім того, її бабуся не заперечує проти усунення її від права спадкування, але у зв'язку з юридичною необізнаністю та похилим віком вона не мала змоги звернутися у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори для відмови від обов'язкової частки у спадщині. На теперішній час вона не може реалізувати своє право на спадкове майно. В зв'язку з чим просить усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 6,04 га, в межах згідно з планом, що розташована на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також в позовній заяві позивачка просила викликати в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.08.2018 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Володарського районного суду Донецької області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 24.09.2018 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для доплати суми судового збору в розмірі 2418,13 грн.

01.10.2018 року на виконання вимог вищевказаної ухвали представником позивачки було подано заяву про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 03.10.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачам визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи.

Також відповідачам разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Стороною відповідачів у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано.

Під час підготовчого провадження виключено з кола учасників судового процесу по даній справі представника сторони позивача ОСОБА_4 та визнано обов'язковою явку позивачки ОСОБА_1 в підготовче судове засідання по даній цивільній справі.

Проте згідно наданої суду довіреності від 09.01.2019 року посвідчену в м. Афіни Грецька Республіка, яка надійшла на адресу суду поштою ОСОБА_4 допущено до участі в розгляді справи в якості представника позивачки ОСОБА_1

Крім цього, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 17.12.2018 року було продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Відповідачі, під час підготовчого провадження надали суду письмові заяви в яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнали.

Інших клопотань учасниками справи не заявлялося.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 25.02.2019 року у прийнятті визнання відповідачами пред'явленого до них позивачкою позову було відмовлено, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Також зазначеною ухвалою, клопотання позивачки про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявлене нею в позовній заяві задоволено, та викликано в судове засідання для допиту зазначених свідків.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином у тому числі через свого представника.

Представник позивачки ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути без її участі та участі позивачки.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте, надали суду письмові заяви, в яких проти задоволення позову не заперечували та просили справу розглянути у їх відсутність. Також відповідач ОСОБА_3 разом з заявою про розгляд справи без його участі, надав суду акт № 264 від 20.02.2019 року про фактичне місце його проживання.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами у відсутність нез'явившихся учасників справи.

Розглянувши письмові заяви представника позивачки та відповідачів, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 10.05.1954 року ОСОБА_2 10.05.1954 року одружилася з ОСОБА_5 та після реєстрації одруження останній присвоєно прізвище «ОСОБА_2», про що зроблено відповідний запис № 54.

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого 03.09.2001 року ОСОБА_5 на підставі рішення Тополинської сільської Ради народних депутатів від 23.06.2001 року № ІІІ-ХІХ № 141 є власником земельної ділянки площею 6,04 га у межах згідно з планом, що розташована на території Тополинської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 16.06.2014 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області у віці 84 роки, про що зроблено відповідний актовий запис № 782.

Відповідно до заповіту від 20.07.2005 року, посвідченому приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лічман В.М. та зареєстрованому в реєстрі за № 1656, ОСОБА_5 належну йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю, земельну ділянку, розміром 6,04 га у межах згідно з планом, що знаходиться на території Тополинської сільської ради, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів своїй онучці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно домової книги для прописки громадян за адресою: АДРЕСА_2, на час смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4) з ним також були зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту № 264 про фактичне проживання від 20.02.2019 року складеного головою КСН «Каменськ» з участю сусідів, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно положень ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно приписів ст. 1258 ЦК України спадкування за законом здійснюється почергово.

Статтями 1261-1266 ЦК України визначено п'ять черг спадкування за законом, та спадкування за правом представлення, зокрема ст. 1261 цього Кодексу визначено що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України).

Статтею 1273 ЦК України гарантовано право особи на відмову від прийняття спадщини, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (ч.5 ст. 1273 ЦК України).

Статтею 1241 ЦК України передбачено право на обов'язкову частку у спадщині. Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Усунення від права на спадкування регламентовано ст. 1224 ЦК України. Положеннями зазначеної статті передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, і це підтверджується наданими стороною позивача доказами, ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_5. Місцем відкриття спадщини є АДРЕСА_2, тобто останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкове майно складається з земельної ділянки, що належала спадкодавцю на підставі державного акту.

Позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5, а відповідачка ОСОБА_2, як дружина померлого, у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Позивачка та відповідачка ОСОБА_2, як спадкоємці за заповітом та за законом відповідно, на підставі положень ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом з останнім, і у встановлений статтею 1270 ЦК України (шестимісячний) строк не заявили про відмову від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців за законом або за заповітом в ході судового розгляду справи не встановлено.

Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 у відповідності до положень ст. 1241 ЦК України, як непрацездатна вдова, незалежно від змісту заповіту має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті чоловіка, а тому спірна земельна ділянка спадкується між позивачкою, як спадкоємицею за заповітом та відповідачкою ОСОБА_2, як спадкоємицею за законом з правом обов'язкової частки в спадщині, у відповідних частках, що відповідає положенням закону.

Обставини на які позивачка посилається, як на підставу задоволення вимоги щодо усунення від права на спадкування за законом відповідачки ОСОБА_2, зокрема відсутність заперечень останньої від усунення її від права на спадкування, не ґрунтуються на законі, оскільки такої підстави положення ст. 1224 ЦК України не містять.

Між тим відповідачка ОСОБА_2, після смерті чоловіка на підставі положень ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, та у передбачений ст. 1273 ЦК України спосіб, у встановлений статтею 1270 ЦК України (шестимісячний) строк не заявила про відмову від прийняття спадщини, зокрема від обов'язкової її частки, а тому підстави для усунення її від права на спадкування відсутні, в зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Також доводи сторони позивача з приводу того, що відповідачка не заявила про відмову від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку, з причини її юридичної необізнаності та похилого віку, не беруться судом до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено поновлення, відновлення, продовження, тощо, зазначеного строку.

Щодо пред'явлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 з приводу усунення його від права на спадкування за законом слід зазначити наступне.

Так, доказів того, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, а також про те, що він на підставі ст. 1241 ЦК України має обов'язкову частку у спадщині, та на час смерті спадкодавця мешкав окремо за іншою адресою, а також знаючи про безпорадний стан спадкодавця, не допомагав та матеріально не забезпечував останнього, хоча і мав таку можливість, матеріали справи не містять, оскільки доказів з цього приводу стороною позивача не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості здобувати докази на користь будь якої із сторін.

Між тим слід зазначити, що судом у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України вживалися заходи щодо виконання обов'язків суду з приводу роз'яснення стороні позивача обов'язку надати докази на підтвердження зазначених ним обставин, зокрема явка позивачки в судове засідання визнавалася обов'язковою, проте остання в судове засідання не прибула, а її представник також не з'явився та надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, в зв'язку з чим суд позбавлений можливості в передбачений ЦПК України спосіб роз'яснити стороні позивача обов'язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин та розглянув справу за наявними доказами.

Таким чином стороною позивача не доведено обставин на які вона посилається, як на підставу задоволення позовних вимог пред'явлених до відповідача ОСОБА_3 щодо усунення його від права на спадкування за законом, а тому в задоволенні позову і в цій частині слід відмовити.

Крім цього слід зазначити, що свідки, яких просила викликати позивачка, в судове засідання, за судовим викликом, не прибули, та їх явку стороною позивача забезпечено не було, тим паче, що сама сторона позивача в судове засідання з'явитися не забажала, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку показам останніх.

Надані стороною позивача копії паспортів, у тому числі паспорту відповідача ОСОБА_3, а також наданий останнім акт № 264 про фактичне місце його проживання станом на 20.02.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 не спростовують висновків суду.

Щодо вимоги позивачки про визнання права власності на земельну ділянку площею 6,04 га, в межах згідно з планом, що розташована на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, то вона також задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною.

Між іншим слід зазначити, що відмовляючи в задоволенні позову суд також виходить з того, що позивачкою в обґрунтування порушення її прав та неможливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не надано документу посилання на якій міститься в позовній заяві, а саме постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1561/02-31 від 17.05.2018 року, що не дає суду право вважати, що позивачка взагалі зверталася до нотконтори і їй було відмовлено в реалізації її спадкових прав.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачці в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені нею при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 3292,13 грн. відшкодуванню на її користь з боку відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 91, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355, пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1216-1218, 1220-1225, 1241, 1258, 1261, 1268, 1273 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 3292 (три тисячі двісті дев'яносто дві) гривні 13 копійок відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_1 відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Повне рішення складене 18.04.2019 року.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець