Провадження № 4-с/761/118/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Токач М.С.,

за участі:

представника скаржника - ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ВГО

«Фінансова грамота України» - Стрельнікова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо незавершення виконавчого провадження ВП №51105181,-

встановив:

26 лютого 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_5 зі скаргою, у якій просила наступне: визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо не завершення (не закінчення) виконавчого провадження (ВП) № 51105181, починаючи з 11.12.2018 року та до теперішнього часу; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо не припинення чинності арешту майна ОСОБА_8 та заборони на його відчуження у виконавчому провадженні (ВП) №51105181, починаючи з 11.12.2018 року та до теперішнього часу; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо продовження виконання виконавчого провадження (ВП) № 51105181, починаючи з 11.12.2018 року та до теперішнього часу; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо не відкриття виконавчого провадження (нового) за постановою про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору, починаючи з 11.12.2018 року та до теперішнього часу; зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича або іншу посадову особу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчити виконавче провадження (ВП) № 51105181; зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича або іншу посадову особу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт з майна ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_1) та заборону на його відчуження.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №51105181, відкрите на підставі виконавчого листа № 761/39005/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 08 квітня 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі суми основної заборгованості в сумі - 300 000 доларів США, що еквівалентно - 6 337 980 гривень 00 коп. по курсу Національного банку України станом на 11.08.2015 року та судовий збір в сумі - 6090 грн., а всього в розмірі - 6 344 070 гривень 00 коп. У рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я., внаслідок невиконання боржником в самостійному порядку рішення суду, 30 травня 2016 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 634407,00 грн. та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 28 листопада 2018 року стягувачем було подано до Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві заяву про повернення виконавчого документа без виконання стягувачу. Постановою державного виконавця від 11 грудня 2018 року виконавчий лист № 761/39005/15-ц від 08 квітня 2016 року повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. 19 лютого 2019 року заявником було отримано листа від представника стягувача від 18 лютого 2019 року, із змісту якого державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві не скасовано накладений арешт на майно заявника, а також зняття арешту з належного заявнику майна, накладеного 30 травня 2016 року постановою старшого державного виконавця Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9, станом на теперішній час є можливим лише за відповідним рішенням суду. За таких обставин, ОСОБА_5 звернулася із вказаною скаргою до суду.

Представник скаржника у судовому засіданні подану скаргу підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні подану скаргу підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ВГО «Фінансова грамота України» у судовому засіданні подану скаргу підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника скаржника, представника заінтересованої особи ОСОБА_2, представника заінтересованої особи ВГО «Фінансова грамота України», дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі суми основної заборгованості в сумі - 300 000 доларів США, що еквівалентно - 6 337 980 грн. по курсу Національного банку України станом на 11 серпня 2015 року та судовий збір в сумі - 6090 грн., а всього в розмірі - 6 344 070 грн.

08 квітня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 761/39005/15-ц, який 13 травня 2016 року було подано представником ОСОБА_2 разом із заявою про примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

17 травня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП) № 51105181 про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі суми основної заборгованості в сумі - 300 000 доларів США, що еквівалентно - 6 337 980 грн. по курсу Національного банку України станом на 11 серпня 2015 року та судовий збір в сумі - 6090 грн., а всього в розмірі - 6 344 070 грн.

Зазначеною постановою, відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 17 травня 2016 року), було вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк протягом семи днів з моменту винесення постанови, тобто до 24 травня 2016 року.

Внаслідок невиконання боржником в самостійному порядку до 24 травня 2016 року вимог старшого державного виконавця Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9, зазначених у постанові від 17 травня 2016 року, 30 травня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 634407,00 грн. та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все належне ОСОБА_5 майно.

28 листопада 2018 року стягувачем було подано до Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві заяву про повернення виконавчого документа без виконання стягувачу.

Постановою державного виконавця від 11 грудня 2018 року виконавчий лист № 761/39005/15-ц від 08 квітня 2016 року повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Разом з тим, як вбачається із листа представника стягувача Стрельнікової М.В. від 18 лютого 2019 року, державним виконавцем не скасовано накладений арешт майна заявника та його зняття, станом на теперішній час, є можливим лише за відповідним рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача.

Відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 30 травня 2016 року) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом; у зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності Законом № 1404-VIII, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом № 1404-VIII, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 1404-VIII, тобто у порядку, встановленому Законом № 606-XIV.

Відповідно до вимог статті 28 Закону (в редакції, чинній станом на 05 січня 2017 року), у разі завершення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 47 Закону (згідно якої виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу зокрема у разі, якщо є письмова заява стягувана), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Проте, всупереч зазначеним вище вимогам, після повернення виконавчого листа № 761/39005/15-ц від 08 квітня 2016 року стягувачу на підставі його заяви від 28 листопада 2018 року та постанови старшого державного виконавця Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_11 від 11 грудня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем ОСОБА_11 чинність арешту майна Боржника припинено не було, виконавче провадження № 51105181 завершено (закінчено) не було, виконавче провадження (нове) за постановою про стягнення виконавчого збору відкрите не було, було продовжене виконання виконавчого провадження №51105181.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності має розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Європейський суд з прав людини у п. 43 рішення від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

Так, державний виконавець у судове засідання не з'явився, доказів правомірності своїх дій до суду не надав, а матеріали поданої скарги та досліджених у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження свідчать про те, що державним виконавцем неправомірно не припинено чинність арешту майна боржника, не вчинено дій щодо завершення виконавчого провадження, не відкрито нове виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог, що викладені у скарзі, а тому вона підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.1, 18, 28, 47 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо незавершення виконавчого провадження ВП №51105181 - задовольнити у повному обсязі.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо не завершення виконавчого провадження (ВП) № 51105181.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо не припинення чинності арешту майна ОСОБА_8 та заборони на його відчуження у виконавчому провадженні (ВП) №51105181.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо продовження виконання виконавчого провадження (ВП) № 51105181.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича щодо не відкриття виконавчого провадження (нового) за постановою про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору.

Зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича закінчити виконавче провадження (ВП) № 51105181.

Зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича зняти арешт з майна ОСОБА_5 та заборону на його відчуження.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: