Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 423/1696/15-ц
Провадження № 22-ц/810/49/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Міністерство внутрішніх справ України, Генеральна прокуратура України, Прокуратура Луганської області, Лисичанська місцева прокуратура Луганської області, Головне управління Національної поліції в Луганської області, Попаснянський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року (ухвалене у складі судді Архипенко А.В.) за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Луганської області, Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, Головного управління Національної поліції в Луганської області, Попаснянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганської області про відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом та, уточнивши в подальшому свої позовні вимоги, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь втрачений заробіток за час відсторонення від посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області в сумі 206 427 грн. 79 коп.

При цьому позивач посилався на те, що 27 березня 2012 року прокурором Луганської області щодо нього безпідставно було порушено кримінальну справу № 37/12/9054 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК України).

12 квітня 2012 року слідчим Кіріним Д. йому було предявлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 24 травня 2012 року кримінальна справа за його обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, була направлена до Попаснянського районного суду Луганської області для розгляду по суті.

При цьому 14 травня 2012 року старшим слідчим прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_3 була винесена постанова про відсторонення обвинуваченого ОСОБА_2 від посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області, яка була виконана 12 червня 2012 року шляхом постановлення Калинівською селищною радою відповідного рішення № 22/1.

Вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року його (ОСОБА_2С.) було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на пять років з позбавленням права займати посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки з позбавленням 8-го рангу державного службовця, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив його від відбуття основного покарання з випробуванням строком на три роки, з позбавленням 8-го рангу державного службовця без конфіскації майна.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 17.02.2014 року вирок Попаснянського районного суду від 03.10.2013 року скасовано та справу направлено прокурору Попаснянського району для організації проведення додаткового розслідування.

10 вересня 2015 року прокурор прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_4 винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000138 від 25.02.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 276 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

При цьому, в.о. прокурора Попаснянського району Самсонюк І.С. 24 квітня 2015 року своєю постановою скасував постанову слідчого прокуратури Попаснянського району від 14.05.2012 року про відсторонення ОСОБА_2 від посади.

При таких обставинах ОСОБА_2 у своєму позові на підставі статей 1-3 Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР) просив суд стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету України втрачений ним заробіток за весь період відсторонення від роботи.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Луганської області, Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, Головного управління Національної поліції в Луганської області, Попаснянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганської області про відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що 27 березня 2012 року прокурором Луганської області щодо ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу № 37/12/9054 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

12 квітня 2012 року слідчим прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_3Ю громадянину ОСОБА_2 було предявлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, а постановою слідчого від 14 травня 2012 року позивач у справі був відсторонений від займаної посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області (том 1, а.с.133).

Вказана постанова була виконана 12 червня 2012 року шляхом постановлення Калинівською селищною радою відповідного рішення № 22/1 «Про відсторонення селищного голови ОСОБА_2 від займаної посади на період досудового та судового слідства» (том 1, а.с.186).

24 травня 2012 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, була направлена до Попаснянського районного суду Луганської області для розгляду по суті, та вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, і призначено покарання.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 17.02.2014 року вирок Попаснянського районного суду від 03.10.2013 року було скасовано та справу направлено прокурору Попаснянського району для організації проведення додаткового розслідування.

25.02.2014 року, згідно до вимог п.12 Перехідних положень КПК України, кримінальна справа № 37/12/9054 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, після повернення прокурору прокуратури Попаснянського району на додаткове розслідування була внесена слідчим відділом Попаснянського РВ ГУМВС в Луганській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 за ознаками ч.3 ст. 368 КК України. Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню здійснювалося слідчим відділом Попаснянського РВ ГУМВС в Луганській області під процесуальним керівництвом прокурора прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_4 (том 4, а.с.207-208).

10 вересня 2015 року прокурором прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_4 була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000138 від 25.02.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 276 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв"язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати (том 1, а.с.129-132).

При цьому, в.о. прокурора Попаснянського району Самсонюк І.С. 24 квітня 2015 року своєю постановою скасував постанову слідчого прокуратури Попаснянського району від 14.05.2012 року про відсторонення ОСОБА_2 від посади (том 1, а.с.134-135).

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства,встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Пунктом 2 частини 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутностю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

.

У наведених в статті 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету (пункт 1 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону).

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень частини першої статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

З метою визначення порядку застосування Закону № 266/94-ВР наказом №6/5/3/41 від 04.03.1996 року Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України затверджено відповідне Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі Положення).

Пунктом 6 вказаного Положення встановлено, що відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при закритті провадження у справі органами дізнання або слідства Міністерства внітрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР постанову.

Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої постанови. У разі незгоди з винесеною постановою громадянин має право оскаржити її відповідно до положень цивільного процесуального законодавства до суду .

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Оскільки ОСОБА_2 було незаконно відсторонено від посади, що є обмеженням його права, то шкода, завдана внаслідок такої процесуальної дії, підлягає відшкодуванню. Право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону (стаття 1176 ЦК, стаття 1 Закону № 266/94-ВР).

Необхідно зауважити, що до висновку про незаконність відсторонення позивача від займаної посади суд приходить, у тому числі, приймаючи до уваги закріплений у ч.1 ст.62 Конституції України принцип презумкції невинуватості.

Крім того, із системного аналізу положень пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України № 266/94-ВР чітко вбачається, що для виникнення права особи на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, достатньо лише наявності факту закриття кримінального провадження з підстав, зокрема, невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості цієї особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

При цьому, як вбачається із змісту вказаної правової норми у системному звязку з іншими нормами права складовими Закону № 266/94-ВР, сама наявність факту закриття кримінального провадження з вказаних підстав беззаперечно вказує на незаконність дій прокурора або слідчих органів при, зокрема, відстороненні особи від займаної посади в межах закритого в подальшому кримінального провадження.

Також апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вже було зазначено раніше, обов'язок роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі закриття справи на стадії досудового слідства покладається на слідчого або прокурора, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з повідомленням про закриття справи.

При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз'яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Законом установлено, що визначення розміру заробітку, який громадянин втратив внаслідок незаконних дій, у разі закриття справи на стадії досудового слідства здійснює орган, який провадив слідчі дії, про що виносить відповідну постанову.

Встановлено, що в період з 27.03.2012 року по 24.05.2012 року кримінальна справа № 37/12/9054 стосовно голови Калинівської селищної ради Попаснянського району ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, знаходилася у провадженні слідчого прокуратури Попаснянського району Луганської області, який і провадив слідчи дії - зокрема, своєю постановою від 14 травня 2012 року відсторонив обвинуваченого ОСОБА_2 від займаної посади.

Разом із тим, після повернення справи апеляційним судом для організації проведення додаткового розслідування органом, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000138 за ознаками ч.3 ст. 368 КК України, був слідчий відділ Попаснянського РВ ГУМВС в Луганській області. При цьому досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню здійснювалося під процесуальним керівництвом прокурора прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_4, яка 10 вересня 2015 року і винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000138 на підставі п.3 ч.1 ст. 276 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Крім того, як вже зазначалося вище, в.о. прокурора Попаснянського району Самсонюк І.С. 24 квітня 2015 року в межах кримінального провадження № 0000138 своєю постановою скасував постанову слідчого прокуратури Попаснянського району від 14.05.2012 року про відсторонення ОСОБА_2 від посади.

Встановлено, що ані слідчий відділ Попаснянського РВ ГУМВС в Луганській області (як орган, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000138), ані Прокуратура Попаснянського району Луганської області (прокурори якої провадили окремі процесуальні слідчі дії в межах вказаного кримінального провадження (у тому числі і закрили його)), всупереч вимогам ч.1 статті 11 Закону № 266/94-ВР не розяснили ОСОБА_2 порядок поновлення його порушених прав і свобод та відшкодування завданої шкоди.

При таких обставинах позивач цілком правомірно звернувся в межах встановленого п.11 Положення строку як до Попаснянського РВ ГУМВС в Луганській області, так і до Прокуратури Попаснянського району Луганської області із заявою щодо визначення розміру заробітку, який він втратив внаслідок його незаконного відсторонення від займаної посади (том 1, а.с.147-153).

Оскільки вказані органи у місячний термін з дня звернення ОСОБА_2 з вище вказаними заявами дійшли висновку про безпідставність вимог останнього, відмовивши визначити розмір завданої шкоди (том 1, а.с.141-142; том 4, а.с.204), позивач, не погодившись з такими рішеннями, правомірно та обгрунтовано, відповідно до приписів ч.2 ст.12 Закону № 266/94-ВР, звернувся в грудні 2015 року до суду в порядку, визначеному саме цивільним процесуальним законодавством.

При цьому колегія суддів вважає, що таке звернення ОСОБА_2 до суду, з огляду на положення ч.2 ст.12 Закону № 266/94-ВР, є по суті саме оскарженням рішень Попаснянського РВ ГУМВС в Луганській області і Прокуратури Попаснянського району Луганської області про відмову визначити розмір завданої шкоди.

Також апеляційний суд зауважує, що, оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Як вже зазначалося вище, апеляційний суд прийшов до висновку, що, оскільки ОСОБА_2 було незаконно відсторонено від посади, що є обмеженням його права, то шкода, завдана внаслідок такої процесуальної дії, підлягає відшкодуванню.

Із оскаржуваного судового рішення також вбачається, що суд першої інстанції дійшов фактично аналогічного висновку про право позивача на відшкодування за рахунок державного бюджету заробітку за час його відсторонення від посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області (том 3, а.с.177).

При цьому рішення суду відповідачами в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Разом із тим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 внаслідок недоведеності суми позову, оскільки, на думку суду, відсутня належна довідка про середньомісячний заробіток позивача для визначення розміру відшкодування шкоди.

На думку колегії суддів апеляційного суду такий висновок Попаснянського районного суду є необгрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону № 266/94-ВР розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється, виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержавного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Для робітників і службовців середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та від 05.05.1995 року № 348 (пункти 8, 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»).

Із виданих Пенсійним фондом України довідок форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» чітко вбачається розмір заробітної плати ОСОБА_2, отриманої останнім в місяцах, що передували його відстороненню від займаної посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області (том 1, а.с.137; том 4, а.с.22-23).

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що довідка форми ОК-5 є витягом із Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, створеного у 2011 році відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», який являє собою організаційно-технічну систему, призначену для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Встановлено, що останніми двома відпрацьованими позивачем у повному обсязі календарними місяцями роботи, що передували його відстороненню слідчим від займаної посади, були січень і лютий 2012 року (том 4, а.с.21).

У відповідності до довідок форми ОК-5 заробіток ОСОБА_2 за вказані місяці становив: січень 2012 року 5966 грн.76 коп., лютий 2012 року 5707 грн. 56 коп. (том 1, а.с.137; том 4, а.с.22-23).

При таких обставинах, приймаючи до уваги кількість робочих днів у січні 2012 року (20 днів) та лютому 2012 року (21 день), з огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем у позовній заяві обраховані його середньоденна (274 грн. 86 коп.) та середньомісячна (5749 грн. 16 коп.) заробітна плата в межах вимог діючого законодавства.

При цьому колегія суддів зауважує, що вказані суми середнього заробітку обраховані позивачем, виходячи із розміру заробітку за січень 2012 року 5707 грн.56 коп., а не 5966 грн. 76 коп., а тому є навіть заниженими.

Але принцип диспозитивності дозволяє суду погодитися з такими розрахунками середнього заробітку.

Разом із тим, не можливо погодитись із загальним розміром суми заробітку за час відсторонення від посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району, яку ОСОБА_2 просив суд стягнути за рахунок Державного бюджету України 206 427 грн. 79 коп.(том 2, а.с.205-215).

Так, рішенням Калинівської селищної виборчої комісії Попаснянського району Луганської області № 17 від 04.11.2010 року встановлено, що ОСОБА_2 був обраний на посаду Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області (том 4, а.с.133).

Відповідно до ч.2 ст.141 Конституції України (в редакції, чинній на час проведення у 2010 році виборів Голови Калинівської селищної ради) територіальні громади на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування обирають строком на чотири роки відповідно сільського, селищного та міського голову.

Таким чином, встановлено, що строк дії повноважень ОСОБА_2 на посаді Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області спливав 03.11.2014 року.

Постановою слідчого від 14 травня 2012 року позивач у справі був відсторонений від займаної посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області (том 1, а.с.133).

Вказана постанова була виконана 12 червня 2012 року шляхом постановлення Калинівською селищною радою відповідного рішення № 22/1 «Про відсторонення селищного голови ОСОБА_2 від займаної посади на період досудового та судового слідства» (том 1, а.с.186).

Суд зауважує, що підставою для відсторонення позивача від займаної посади стала саме відповідна постанова слідчого від 14 травня 2012 року, а рішення Калинівської селищної ради № 22/1 від 12 червня 2012 року носило формальний характер і мало метою нормативно-кадрове оформлення виконання процесуального документа слідчого органу - у відповідності до приписів ч.5 ст.114 КПК України (в редакції станом на 12.06.2012 року).

При таких обставинах апеляційний суд приходить до висновку, що заробіток за час відсторонення позивача від займаної посади повинен обраховуватися за період з 12 червня 2012 року по 03 листопада 2014 року (28 місяців та 14 робочих днів).

Будь-яких доказів про отримання ОСОБА_2 заробітку або іншого доходу за вказаний період часу суду не надано.

При цьому посилання відповідача Прокуратури Луганської області на той факт, що смт. Калинове Попаснянського району Луганської області було включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, є безпідставним, оскільки до вказаного переліку смт. Калинове було включено вже після закінчення повноважень ОСОБА_2 на посаді селищного голови розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року.

Таким чином розмір суми, що підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в якості заробітку за час відсторонення від посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області становить 164 824 грн. 52 коп.(28 місяців х 5749 грн. 16 коп. (160 976 грн.48 коп.) + 14 днів х 274 грн. 86 коп.(3848 грн. 04 коп.)).

Щодо позовних вимог про індексацію неотриманої з підстав відсторонення від займаної посади заробітної плати, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки, відповідно до абз.3 п.3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, до об'єктів індексації не відносяться.

Згідно із п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Луганської області, Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, Головного управління Національної поліції в Луганської області, Попаснянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганської області про відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, задовольнити частково. Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь заробіток за час відсторонення від посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області в сумі 164 824 грн. 52 коп. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Луганської області, Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, Головного управління Національної поліції в Луганської області, Попаснянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганської області про відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заробіток за час відсторонення від посади Голови Калинівської селищної ради Попаснянського району Луганської області в сумі 164 824 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 52 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 квітня 2019 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді: В.А. Коновалова

ОСОБА_5