Справа № 194/1236/18
Провадження № 2/201/1150/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 9 квітня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (треті особи приватний нотаріус Дніпровського МНО Дніпропетровської області ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3О.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА :

14.11.2018р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Тернівського міського суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» (треті особи: приватний нотаріус ДМНО Дніпровської області ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3О.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.11.2018р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с.№ 30).

В обґрунтування позовних вимог, позивач в позовній заяві з урахуванням уточнень від 10.09.2018р. посилався на те, що в липні 2018р. від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 йому стало відомо п ро наявність виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 від 12.02.2018р. про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл. м. Тернівка, вул. Самарська, буд. № 12 та належать позивачу на праві власності в рахунок погашення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 937 046грн.86коп. Позивач вважає, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки на день вчинення виконавчого напису з дня виникнення у банка права вимоги минуло більше трьох років та виконавчий напис вчинено за строк більше 7 років. Крім того, позивач зазначив, що в 2011 році звернувся до суду про звернення стягнення на вищезазначене нерухоме майно та рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2011р. в задоволенні позову банку було відмовлено. А отже, банк пропустив 3-річний строк для задоволення своїх вимог по поверненню кредитної заборгованості. Виходячи з викладеного, позивач просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 від 12.02.2018р. зареєстрований в реєстрі за № 220 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача.

04.04.2019р. до суду надійшла заява представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 10.08.2018р. - а.с. № 42), в якій представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, не заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №41).

Треті особи приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. № 37).

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, отримавши 11.12.2018р. копію уточненої позовної заяви разом з ухвалою про відкриття провадження (а.с. № 34), своїм правом надіслати письмові заперечення не скористався. Суду 13.03.2019р. направив листа з проханням повідомити його про результати розгляду справи (а.с. № 39).

Згідно до ч.5 ст.279 ЦПК суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам викладеним в позовній заяві в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлено, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2011р. по справі №2-484/2011, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2011р., було відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку, суд виходив з того, що такий позов позивачем заявлений передчасно, оскільки письмові вимоги, які передбачені ст.ст.35,40 Закону України «Про іпотеку» відповідачу не направлялися, крім того, ОСОБА_1 не було здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (житловий будинок №12 по вул. Самарській м.Тернівка та земельної ділянки), яке зазначено в договорі іпотеки.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області встановлено, що 30.08.2005р., між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №PVTOGK00000107, за яким позичальник отримав у позивача строковий кредит у розмірі 147 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2010р. В порядку забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, 30.08.2005р. між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки нерухомого майна: а саме: житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл. м.Тернівска вул. Самарська, буд. № 12, які відповідно до п.6 договору іпотеки належать на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2002р., Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка продала їх ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 29.08.2005р., та надала йому згоду на укладення договору іпотеку. В рішенні суду зазначено, що звертаючись з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 27.04.2011р. в розмірі 148 808грн.30коп.

Згідно до ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як зазначено в правовій позиції ВСУ у справі за №6-887цс17: «З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012р. (в редакції від 08.12.2017р) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

З наданих позивачем суду письмових доказів судом встановлено, що 24.07.2018р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 від 24.07.2018р. при примусовому виконання виконавчого напису №220 від 12.02.2018р. приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2, накладено арешт на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м.Тернівка, вул. Самарська 12, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. № 5).

Крім того, з зазначеної постанови судом встановлено, що 12.02.2018р. приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №220, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл. м.Тернівка, вул. Самарська 12, що належить боржнику ОСОБА_1 за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 937 046грн.86коп. Напис вчинено на підставі договору іпотеки №PVTOGK00000107 від 30.08.2005р., посвідченого Тернівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3317, передане в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як встановлено рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2011р., відповідно до укладеного з банком кредитного договору №PVTOGK00000107 від 30.08.2005р. ОСОБА_1 був отриманий строковий кредит у сумі 147 500 грн., з кінцевим терміном повернення 28.08.2010р., виконання зобовязань за яким було забезпечено іпотекою відповідно до договору іпотеки від 30.08.2005р., у звязку з порушенням позичальником строків погашення кредиту, станом на 27.04.2011р. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 148 808грн.30коп.

Отже, наявність у позичальника невиконаних грошових зобовязань перед банком після настання кінцевого терміну повернення кредиту підтверджується тим, що 06.06.2011р. банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 148 808грн.30коп.

Виконавчий напис приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотеку в рахунок погашення заборгованості за договором №PVTOGK00000107 в розмірі 937 046грн.86коп., вчинено 12.02.2018р., тобто більше, ніж, через 7 років, з дня виникнення у банка права вимоги про стягнення заборгованості в безспірному порядку, що свідчить про вчинення напису з порушенням строків визначених ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Підводячи підсумок викладеному, вважаю, що при розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису №220 від 12.02.2018р. таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження з підстав порушення приватним нотаріусом вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а отже підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, вважаю за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. №2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012р, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч. 4 ст. 82, 89, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст.274, ч. 5 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (треті особи приватний нотаріус Дніпровського МНО Дніпропетровської області ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3О.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, від 12.02.2018р., зареєстрований в реєстрі за № 220 про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Тернівка, вул. Самарська, буд. № 12 та належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1) таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.