Провадження № 22ц/812/491/19 Головуючий у 1-ї інстанції Гуденко О.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Богуславською О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О.А. в залі суду в місті Миколаєві о 9 годині 30 хвилин зі складенням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 3 552 922 грн. 00 коп. суми позики, яка передана ним 1 листопада 2011 року за укладеним між сторонами договором. Передача грошових коштів підтверджується як текстом самого договору так і розпискою про одержання коштів.

Строк виконання зобов'язань настав 1 листопада 2012 року, але боржник зобов'язання не виконав навіть частково, у добровільному порядку повернути борг відмовляється, у зв'язку з чим позивачем нарахована сума процентів за користування грошами та збитки від інфляції, розмір яких ним неодноразово збільшувався за поданими до суду заявами.

У поданій 14 червня 2018 року заяві про збільшення позовних вимог позивач ОСОБА_2 остаточно просив додатково стягнути з боржника 1 345 491 грн. 56 коп. збитків від інфляції та 586 084 грн. 14 коп. 3% річних, які разом із боргом за позикою складають загальну суму боргу в розмірі 5 484 497 грн. 70 коп..

29 грудня 2015 року на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва та ухваленого в цей же день заочного рішення суду задоволено заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову з накладенням арешту на нежитловий об'єкт із розміщеними в ньому обладнанням, запасними частинами та інструментом, що розташований по АДРЕСА_2, а також частково задоволено позовні вимоги.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, яке скасовано, а справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2017 року провадження по справі зупинене до набуття законної сили рішенням по іншій справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою того ж суду від 25 січня 2018 року провадження у справі відновлено у зв'язку із набуттям законної сили ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2017 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено, ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_4 5 484 497 грн. 70 коп. загальної суми боргу за договором позики та 8 810 грн. судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, отримавши від позивача грошові кошти у позику, своїх зобов'язань належним чином не виконав, та не надав у судові засідання будь-яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень і спростування обґрунтованих вимог кредитора.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

На думку апелянта судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не укладався договір позики, на якому не має його підпису, не з'ясовано питання щодо змішаної форми договору позики, який поєднує у собі одночасно договір позики та застави рухомого і нерухомого майна, а також не встановлені обставини щодо строку позики, який міг бути продовженим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази і дійшов вірного висновку, що відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України сторонами було укладено договір позики, який оформили в простій письмовій формі шляхом складення договору та розписки.

На виконання договору позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 3 552 922 грн. строком до 1 листопада 2012 року що підтверджено ним письмовою розпискою та договором займу складеними в присутності двох свідків (а.с.7-9).

За змістом статей 202, 203 ЦК України правочин має вчинятися за волевиявленням сторін з погодженням усіх суттєвих умов у формі, встановленій законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом до ОСОБА_4 зобов'язання за договором позики відповідачем не виконані.

За такого, суд першої інстанції, виходячи із меж позовних вимог, вірно стягнув з боржника ОСОБА_4 розраховані позикодавцем ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 3 552 922 грн., три відсотка річних в сумі 586 084 грн. 14 коп. і втрати від інфляції в сумі 1 345 491 грн. 56 коп., а всього боргу на суму 5 484 497 грн. 70 коп..

Посилання апелянта на те, що він не пам'ятає, щоб він особисто укладав та підписував цей договір, так як мала місце лише усна домовленість є безпідставними, так як такі твердження не доведені ним за допомогою належних та допустимих доказів, і спростовуються як дослідженими судом письмовими доказами, так і показами свідка ОСОБА_7, допитаного у судовому засіданні (а.с.107-108).

Одночасно, доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі щодо наявності домовленості між сторонами про продовження строків виконання зобов'язання, яка в свою чергу унеможливлює нарахування втрат від інфляції та процентів за прострочення виконання зобов'язання з моменту закінчення строку позики також свідчать про наявність у нього боргу за договором позики.

Крім того у відповідності до частин 1, 3 статті 545 ЦК України на вимогу боржника кредитор, який прийняв виконання зобов'язання, повинен видати розписку про одержання виконання частково або в повному розмірі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. В той же час, наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов'язання.

Оригінал договору та розписки суду надані позивачем як кредитором, що підтверджує наявність невиконаного обов'язку відповідачем як боржником.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, місцевий суд обґрунтовано задовольнив позов.

Щодо тверджень відповідача про недотримання сторонами форми змішаного договору, який поєднує у собі договір позики та договір застави рухомого та нерухомого майна, внаслідок чого правочин є нікчемним, то вони не мають правового значення для належного виконання боржником, взятого на себе зобов'язання за позикою, який видав про це письмовому розписку, що прирівнюється до простої письмової форми окремого договору позики.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова