У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши заяву заявника про зупинення виконання за виконавчим документом по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині,

установив:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині про справі № 755/17376/15-ц за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини-16/2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Заявник подала до суду заяву, в якій просить зупинити виконання судового рішення щодо неї посилаючись на те, що у неї борг перед ОСББ «Тичини 16/2» відсутній, натомість саме об'єднання має перед нею заборгованість, про що неодноразова повідомлявся виконавець, в провадженні якого перебуває виконавче провадження. Однак, з її пенсії постійно вираховують кошти на погашення боргу.

Перевіривши заяву про зупинення стягнення, матеріали справи, суд дійшов наступного.

Частиною 3 статті 432 ЦПК України передбачено, що до розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині, суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов'язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, рішення суду підлягає обов'язковому виконанню та державний виконавець зобов'язаний здійснити всі необхідні дії для цього в розумний строк.

В даному випадку сторона заявника просить суд фактично заборонити виконавчій службі виконувати судове рішення, яке набуло законної сили, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене та норми законодавства, суд вважає, що прохання сторони заявника про зупинення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 353, 432 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву заявника про зупинення виконання за виконавчим документом по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині - залишити без задоволення.

Ухвала суду не підлягає оскарженню.

Суддя: