Справа № 645/4901/18
Провадження № 2/645/322/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 15.06.2016 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 15.06.2016 року померла її бабуся ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку № 119 по вул. Немишлянській в м. Харкові. Єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 є її донька ОСОБА_6, яка померла 23.06.2015 року. Позивач зазначає, що з бабусею не проживала та про її смерть не знала, оскільки після смерті матері з бабусею не спілкувалася та стосунків не підтримувала. Позивач вказує, що звернувшись до Дванадцятої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріус не видав їй свідоцтво про право на спадщину за законом та запропонував звернутися до суду для вирішення питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначає, що спадщина після ОСОБА_5 до теперішнього часу не оформлена, інших спадкоємців, які б звернулися із завами до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, немає.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, надано позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

07.09.2018 року на виконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.08.2018 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання.

18.10.2018 року від відповідача ОСОБА_4 міської ради надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності від 28.12.2017 року, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що законодавством не передбачено встановлення поважності причин пропуску на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини саме у звязку з необізнаності смерті спадкодавця. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 77- 80 ЦПК України.

06.11.2018 року надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.01.2019 року закрито провадження по даній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, викликано в судове засідання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10

01.04.2019 року надійшли письмові пояснення позивача ОСОБА_2, де позивач вказує, що з бабусею, ОСОБА_5, вони не спілкувалися приблизно з травня 2016 року, лише іноді у телефонному режимі. В сімї позивача 2 малолітніх дітей, 9 та 12 років. У 2016 році чоловік позивача втратив роботу та вони вимушені були розглядати можливість виїзду за кордон. У травні 2016 року позивач разом з родиною поїхала до Російської Федерації, де мешкають її родичі, проживали разом та тимчасово працювали на різних роботах, щоб забезпечити сімю. Коли позивач повернулася додому, бабусі вже не стало. Згодом позивач звернулася до нотаріальної контори з питанням щодо оформлення спадщини після смерті бабусі, однак отримала відмову у звязку з пропуском строку звернення.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в письмових поясненнях, поданих 01.04.2019 року.

Відповідач, ОСОБА_4 міська рада, у судове засідання не зявився, про день та час справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. 18.10.2018 року представником відповідача ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності від 28.12.2017 року, подано відзив на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.01.1993 року помер ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії IV-ВЛ № 382236, виданого 12.01.1993 року міським РАЦС м. Харкова, а.с. 8.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.06.1994 року державним нотаріусом Дванадцятої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1476, спадкоємцями майна після померлого 12.01.1993 року ОСОБА_11 є його дружина, ОСОБА_5 Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/ 2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові по вул. Немишлянській, 119. 1/ 2 частина жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дванадцятою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою, а.с. 14.

15.06.2016 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 543322, виданим 15.06.2016 року ОСОБА_4 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 9071, а.с. 6.

ОСОБА_2 є онукою померлої 15.06.2016 року ОСОБА_5, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження ОСОБА_13, яка є матірю позивачки, а.с. 9, свідоцтвом про одруження ОСОБА_13 та ОСОБА_14, після якого ОСОБА_13 змінила прізвище на «Фінаєва», а.с. 10, свідоцтвом про народження позивачки ОСОБА_15 (після укладання шлюбу ОСОБА_2), а.с. 12,13.

23.06.2015 року померла мати позивачки ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ №498091, виданим 26.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, а.с.11.

За таких обставин вбачається, що позивачка ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом після смерті її бабусі ОСОБА_5 за правилами представлення відповідно до положень ч.1 ст.1266 ЦК України.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно положень ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 з 29.10.1998 року має реєстрацію постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а.с.47.

З відповіді Дванадцятої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори від 17.11.2018 року № 3965/01-16 вбачається, що після померлої 15.06.2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала за адресою: м. Харків, вул. Немишлянська, 119, заведено спадкову справу № 551/2017 року, що містить заяву від 01.07.2017 року онуки спадкодавиці ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, про прийняття спадщини за законом, відповідно до якої 11.07.2017 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося, а.с. 87.

Строк для подання заяви згідно ст.ст.1269-1270 ЦК України про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплинув 15.12.2016 року.

Таким чином, позивачка ОСОБА_2 звернулася до Дванадцятої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 15.06.2016 року, 01.07.2017 року, тобто після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщину, в інший спосіб спадщину не прийняла, тому що на момент відкриття спадщини з ОСОБА_5 постійно не проживала.

Інші спадкоємці у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 15.06.2016 року, не зверталися. Дані про існування інших спадкоємців ОСОБА_5 за законом чи за заповітом відсутні.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_16 від 11.07.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/ 2 частку житлового будинку в м. Харкові по вул. Немишлянській, 119, яка належала померлій 15.06.2016 року ОСОБА_5, у звязку із пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а.с. 5.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз*яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_2 вказувала, що не проживала разом з ОСОБА_5 та про її смерть не знала, оскільки після смерті матері з бабусею не спілкувалася та стосунків не підтримувала. В судовому засіданні ОСОБА_2 власну позицію уточнила, зазначивши, що з бабусею не спілкувалася та стосунків не підтримувала в звязку з тим, що з травня 2016 року разом із чоловіком та двома неповнолітніми дітьми виїхала в Російську Федерацію, про смерть ОСОБА_5 15.06.2016 року дізналася в липні 2016 року.

За таких обставин, на похованні ОСОБА_5 вона не була присутня, організовував поховання знайомий померлої ОСОБА_5, через зайнятість роботою повернутися в Україну ОСОБА_2 можливості не мала, повернувшись в Україну в літку 2017 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову через сплив строку для подання такої заяви. Підтвердженням доводів про наявність поважних причин, пов'язаних з об'єктивними перешкодами та труднощами для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини позивач вважала покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживала на одній вулиці з ОСОБА_5 за адресою: м. Харків, вул. Немишлянська, 115. Позивач у вихідні дні разом з дітьми приїжджала до бабусі. На похоронах ОСОБА_5 позивачка була відсутня, так як на весні 2016 року поїхала до Росії та повернулася улітку 2017 року.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Йому відомо, що у позивача виникли проблеми зі спадкуванням після смерті бабусі, так як вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки перебувала за межами країни. За життя його сусідка ОСОБА_5 мешкала саме, інколи їй допомагала її дочка - матір позивачки, а після смерті останньої позивачка. Свідок обізнаний, що позивачка з травня 2016 року перебувала в Росії, повернулася влшытку до Харкова 2017 року.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, про що зазначено в положення ч. 2 ст.78 ЦПК України, якою встановлено критерії допустимості доказів.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що докази повинні бути також достовірними, тобто такими на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як встановлено в судовому засіданні стосовно факту виїзду позивачки за межі України, періоду та тривалості її відсутності, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обізнані зі слів самої ОСОБА_2, де саме вона перебувала, чим займалася за кордоном, що непереборно перешкоджало виконанню обовязку щодо подання заяви про прийняття спадщини пояснити суду не могли.

Будь-яких обєктивних даних на підтвердження факту перетину Державного кордону України Державної прикордонної служби України суду надано не було, проти витребування такої інформації позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні відмовилася.

За таких обставин суд зазначає, що перебування позивачки-спадкоємиці за межами України в звязку з роботою, неможливістю звернення із заявою про прийняття спадщини через службову зайнятість не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків, такі докази, на погляд суду є не допустимими та не достовірними.

Крім того, суд зазначає, що положеннями чинного законодавства передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. При цьому п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено також можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою:

-якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.103 Закону України «Про нотаріат» (із змінами, внесеними Законом України від 01.10.2008), якщо міжнародним договором встановлено інші правила про нотаріальні дії, ніж ті, що їх містить законодавство України, то при вчиненні нотаріальних дій застосовуються правила міжнародного договору.

Тобто зазначений закон безпосердньо відсилає до норм міжнародного права.

На момент виникнення спірних правовідносин та на теперішній час міжнародним документом, який регулює відносини між Україною та Російською Федерацією, є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах вiд 22.01.1993 року.

Як встановлено частиною першою статтею 13 зазначеної Конвенції, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Крім того, відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, за винятком, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. У разі, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося, вибір права спадкодавцем буде недійсним.

Стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, правом України.

З врахуванням наведеного вище, в ситуації перебування за межами України в Російській Федерації на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 15.06.2016 року та впродовж визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач ОСОБА_2 не була позбавлена можливості надіслання відповідно заяви поштою та нотаріального засвідчення справжності на ній підпису спадкоємця.

За таких обставин, при розгляді справи суду не надані докази того, що вона через перебування за межами України, через наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 144, 256, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.70-72 Закону України «Про міжнародне приватне право», Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах вiд 22.01.1993 року, ч.1 ст.103 Закону України «Про нотаріат», п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги Харківському апеляційному суду подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 міська рада, , адреса місцезнаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повне судове рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя