22-ц/804/1048/19
241/1274/17

Єдиний унікальний номер 241/1274/17
Номер провадження 22-ц/804/1048/19
Головуючий у 1-й інстанції Демочко Д.О.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Принцевської В.П.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, від якого мають дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу, а саме 12.07.2010 року сторони придбали у власність житловий будинок №93 «а» по вул.. Безуха у с. Білосарайська Коса, Мангушського (Першотравневого) району, Донецької області, загальною площею 312,4 кв. м., житловою площею 181,4 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, розташованими на земельній ділянці Мелекінської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Нерухоме майно складається з житлового будинку літ. А-2. відкритої веранди літ. а1, ґанку літ. а2, літньої кухні Б-1, сараю літ. В-1, вбиральні літ. Г-1, сараю літ. Д-1, гаражу літ. Е-1, навісу літ. Ж-1, навісу літ. З-1, навісу літ. К-1, колодязю літ. Л, душу літ. И-1, огорожі 1. Вартість домоволодіння згідно звіту про незалежну оцінку майна від 28.09.2017 року складає - 200 561.00 грн. Оскільки шлюбні відносини між ними погіршилися, позивачка запропонувала відповідачу добровільно поділити спільне майно, виділивши за кожним по 1/2 частині зазначеного будинку, а так як відповідач відмовляється вирішити спір в позасудовому порядку вона була змушена звернутися до суду.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 13 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано спільною сумісною власністю подружжя обєкт нерухомого майна, а саме житловий будинок №93«а» по вул. Безуха у с. Білосарайська Коса Мангушського (Першотравневого) району Донецької області, загальною площею 312.4 кв. м., житловою площею 181,4 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, розташованими на земельній ділянці Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області.

Визнано за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину вказаного будинку яка складається з житлового будинку літ. А-2, відкритої веранди літ. а1, ґанку літ. а2, літньої кухні Б-1, сараю літ. В-1, вбиральні літ. Г-1, сараю літ. Д-1, гаражу літ. Е-1, навісу літ. Ж-1, навісу літ. З-1, навісу літ. К-1, колодязю літ. Л, душу літ. И-1, огорожі 1.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 - який не приймав участь у справі, подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 25 жовтня 2016 року помер його батько ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить і спірне домоволодіння. На час смерті батька та відкриття спадщини він знаходився на тимчасово окупованій території України, але надав до Марїнської держнотконтори заяву про відкриття спадкової справи та довіреність на оформлення спадкового майна, а коли повернувся, то дізнався, що рідний брат ОСОБА_3 (відповідач по справі) все спадкове майно після смерті батька оформив на своє імя. У свою чергу до Марїнського районного суду у липні 2017 року було подано позов про скасування реєстрації права власності, реєстрації та заповіту. Зазначений позов 01.11.2017 року було задоволено та винесено рішення про визнання незаконною та скасування реєстрації права власності на імя ОСОБА_3 на спірне майно. Проте, коли він звернувся до реєстраційної служби то отримав інформацію, що зняття з реєстраційного обліку спірного будинку не можливе, так як за рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 13 червня 2018 року на ? його частину визнано право власності за ОСОБА_2 (позивачем по справі). Він не згоден з цим рішенням, оскільки його брат ОСОБА_3 (відповідач по справі) на момент постановлення оскаржуваного рішення достеменно знав, що Марїнським районним судом вже винесено рішення про скасування державної реєстрації спадкового (спірного) майна на його імя. Відповідач по справі не повідомив про вказане Першотравневий районний суд, чим ввів суд в оману, що потягло за собою винесення незаконного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та особа яка не приймала участь у справі ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не зявилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявник ОСОБА_1 надав заяву в якій просив розгляд справи провести в його відсутність доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що домовленості між сторонами щодо визначення інших часток у спільному майні подружжя в разі його розділу немає, а шлюбний договір не укладався. А також, що позивачем не ставиться під сумнів, що будинок №93а по вул.. Безуха у с. Білосарайська Коса Мангушського району Донецької області є спільною сумісною власністю її та відповідача, тобто придбаний ними за час шлюбу на спільні сумісні кошти. Вказане твердження ніким не спростоване.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції вважає їх не обґрунтованими та такими, що суперечать положенням закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час шлюбу позивачем та відповідачем було придбано у спільну власність майно, а саме житловий будинок №93 «а» по вул.. Безуха у с. Білосарайська Коса Мангушського (Першотравневого) району Донецької області, загальною площею 312.4 кв. м., житловою площею 181,4 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, розташованими на земельній ділянці Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які складаються з житлового будинку літ. А-2, відкритої веранди літ. а1, ґанку літ. а2, літньої кухні Б-1, сараю літ. В-1, вбиральні літ. Г-1, сараю літ. Д-1, гаражу літ. Е-1, навісу літ. Ж-1, навісу літ. З-1, навісу літ. К-1, колодязю літ. Л, душу літ. И-1, огорожі 1, що підтверджується рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 12.07.2010 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25251548 від 06.08.2014 року та технічним паспортом (а.с.8-13).

Вказаний висновок, суд першої інстанції обґрунтував положеннями ст. 60 СК України, які передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте суд першої інстанції не зясував чи належить майно до спільної сумісної власності подружжя. Вказана обставина визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

З матеріалів справи вбачається, що спірне майно було набуто у власність шляхом визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку №93 «а» по вул.Безуха у с. Білосарайська Коса Мангушського (Першотравневого) району Донецької області, загальною площею 312,4 кв. м., житловою площею 181,4 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, розташованими на земельній ділянці Мелекінської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12.07.2010 року.(а.с.8)

Проте вказане рішення належним чином не посвідчено.

Відповідно положень ч.ч.1-6 ст 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно відповіді наданої на запит апеляційного суду в порядку п.7 ст.81 ЦПК України, Волноваський районний суд Донецької області не розглядав цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та визнання права власності у 2010 році, а як наслідок рішення Волноваським районним судом від 12.07.2010 року судом не приймалося.(а.с.236)

Всупереч зазначеним вимогам законодавства, місцевий суд прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи саме належним чином засвідчених письмових доказів.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, зважаючи на викладене, висновки суду першої інстанцій не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність скасування рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 червня 2018 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 23 квітня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 червня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді І.П. Мироненко

ОСОБА_6