Справа № 211/4844/18
Провадження № 2/211/332/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1, у відсутність відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому було уточнено. Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що 27.11.2017 року померла матір позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими побудовами та земельна ділянка, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулицяЧаплигіна, будинок 49.

Спадкоємцями першої черги є позивач та відповідач по справі, який приходиться онуком ОСОБА_3, та має право на спадщину за правом представлення після смерті своєї матері та рідної доньки спадкодавиці ОСОБА_4.

26.09.2018 року позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що між спадкодавицею ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_1 відсутній документально підтверджений факт родинних відносин. Окрім того, у звязку з тим, що між спадкоємцями ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_2, існує спір про право.

Позивач просить встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3, яка померла 27.11.2017 року, та ОСОБА_1, а саме той факт, що ОСОБА_3, яка померла 27.11.2017 року, є рідною матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 27.11.2017 року ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Чаплигіна, будинок 49, який складається з шлакокамяного житлового будинку «А-1» загальною площею 58,60 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м., літньої кухні «Б», вбиральні «Г», водо колонки І, забору № 1, замощення ІІ. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 27.11.2017 року ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Чаплигіна, будинок 49.

У судовому засіданні 18.04.2019 року позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити в повному обсязі, додав, що ОСОБА_2 - це її племінник, син її рідної сестри, яка померла. В подальшому звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце слухання справи у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Допита в якості свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні 18.04.2019 року суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_3, мешкає по вул. Чаплигіна з 14.04.2017 року. Позивачку знає як доньку ОСОБА_3, а відповідача як онука.

Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 27.11.2017 року померла ОСОБА_3 (а.с. 8 - копія свідоцтва про смерть).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими побудовами та земельна ділянка, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулицяЧаплигіна, будинок 49. Відповідно до довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» за № 598 від 11.04.2019 року вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами належить померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 28.02.1987 року Четвертою криворізької нотаріальною конторою, реєстр № 670 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.02.1987 року Четвертою криворізької нотаріальною конторою, реєстр № 672. Земельна ділянка, на якій розташований даний житловий будинок з господарськими спорудам, належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю серії ДП, виданого на підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради № 247/1 від 14.05.1997 р., та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7345 від 23.10.1998 року (а.с. 8, 9 копії реєстраційного посвідчення, державного акту).

Позивач звернулася до державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус своєю постановою від 26.09.2018 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що між спадкодавицею ОСОБА_3 та заявником ОСОБА_1 відсутній документально підтверджений факт родинних відносин. Окрім того зазначено, що між спадкоємцями ОСОБА_3 донькою ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_2, існує спір про право (а.с. 7 копія постанови).

Як вбачається з наданого позивачем свідоцтва про народження ОСОБА_1 (дівоче прізвище Старинская мовою оригіналу) Г.П. народилась 03.08.1946 року, в графі «Батько» записано «Крисов Петр Павлович», в графі «Матір» - «Старинская Татьяна Григорьевна» (мовою оригіналу).

28.05.1967 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, набувши прізвище ОСОБА_8. 06.04.1972 року шлюб було розірвано (а.с. 14 копія витягу).

14.01.1976 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10, набувши прізвище ОСОБА_10. 17.01.1980 року шлюб було розірвано (а.с. 13 - копія витягу).

Відповідно до свідоцтв про право власності від 28.02.1987 року та про право на спадщину за законом від 28.02.1987 року ОСОБА_3 прийняла у спадок 1/2 частину житлового будинку з господарськими побудовами, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулицяЧаплигіна, будинок 49, після смерті свого чоловіка ОСОБА_11 та отримала 1/2 частину даного житлового будинку з господарськими побудовами як дружина.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Таким чином, вищезазначені обставини в достатній мірі підтверджують факт, що ОСОБА_3, яка померла 27.11.2017 року, приходиться позивачу ОСОБА_1 матірю.

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено, що Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права на землю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Отже, суд вважає можливимвизнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими побудовами та на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не існує.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 263-265, 315, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, те, що ОСОБА_3, яка померла 27.11.2017 року, є рідною матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Чаплигіна, будинок 49, який складається з шлакокамяного житлового будинку «А-1» загальною площею 58,60 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м., літньої кухні «Б», вбиральні «Г», водо колонки І, забору № 1, замощення ІІ., та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, яка приватизована згідно до державного акту на право власності на землю серії ДП на підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради № 247/1 від 14.05.1997 р. та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7345 від 23.10.1998 року, на якій розташоване домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 27.11.2017 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_12

Повний текст судового рішення складений 22.04.2019 року.