ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4247/19 Справа № 205/3688/17 Суддя у 1-й інстанції - Нижний А. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з 14 травня 2005 року по 24 березня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За час спільного проживання ними 13 травня 2005 року було придбано квартиру №64, розташовану в будинку №26 по вулиці Ю.Кондратюка у м.Дніпро. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2016 року, та яким, зокрема, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на квартиру № 64 в будинку № 26, розташовану по вул.Комунарівській (ОСОБА_3) по 1/2 частині за кожним. Для придбання вказаної квартири за договором купівлі-продажу від 13 травня 2005 року, вони спільно дійшли згоди щодо необхідності оформлення кредитного договору №250ДИ004К від 13 травня 2005 року, оформлення договору іпотеки №250ДИ0043 від 13 червня 2005 року, та вона виступила поручителем за договором поруки №250ДИ004П від 13 травня 2005 року і виступила позичальником за договором позики, за яким отримала 16 500 грн., які стали внеском для придбання спірної квартири загальною вартістю 19 137 грн. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не піклується про сина, матеріальної допомоги не надає. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд припинити право спільної сумісної власності на квартиру №64, розташовану в будинку №26 по вулиці Ю. Кондратюка у м.Дніпро, визнати право спільної власності на зазначену квартиру за нею - у розмірі 2/3 частин, за відповідачем - у розмірі 1/3 частин.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 22 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

На підставі ч.1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення

ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В п.п. 22, 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України частка співвласника за рішенням суду може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року у справі №205/5324/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, яке набрало законної сили, було задоволено позовну заяву ОСОБА_1, встановлено факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 1998 року по 13 травня 2005 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру №64, розташовану в будинку №26 по вулиці Комунарівській у Ленінському районі м.Дніпропетровська. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири №64 в будинку № 26, розташовану по вул.Комунарівській у Ленінському районі м.Дніпропетровська. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири №64 в будинку № 26, розташовану по вул.Комунарівській у Ленінському районі м.Дніпропетровська. Вирішено питання судових витрат (а.с.11, 12).

Вказаним рішенням суду встановлено, що в період спільного проживання сторонами 13 травня 2005 року було придбано квартиру №64, розташовану в будинку 26 по вулиці Ю. Кондратюка у м.Дніпро.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

14 травня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2017 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами у даній справі, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що неповнолітній син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не піклується про сина, матеріальної допомоги не надає, та просила суд припинити право спільної сумісної власності на квартиру №64, розташовану в будинку №26 по вулиці Ю. Кондратюка у м.Дніпро, визнати право спільної власності на зазначену квартиру за позивачем - у розмірі 2/3 частин, за відповідачем у розмірі - 1/3 частин.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Слід зазначити, рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року у справі №205/5324/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, яке набрало законної сили, було встановлено факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 1998 року по 13 травня 2005 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру №64, розташовану в будинку №26 по вулиці Комунарівській у Ленінському районі м.Дніпропетровська. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири №64 в будинку № 26, розташовану по вул.Комунарівській у Ленінському районі м.Дніпропетровська. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири №64 в будинку № 26, розташовану по вул.Комунарівській у Ленінському районі м.Дніпропетровська.

Таким чином, на підставі вказаного рішення суду сторони у справі є власниками по 1/2 частині кожний спірної квартири.

Зазначене рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року набрало законної сили та не оскаржувалося сторонами у встановленому законом порядку.

Позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог щодо збільшення її частки на спірну квартиру після ухвалення судом вказаного рішення суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року у справі №205/5324/16-ц не реалізовано та не проведена відповідна державна реєстрація нерухомого майна після його ухвалення не є слушними.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді