Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 234/10119/15-ц

провадження № 61-22886св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» на рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Курило В. П., Краснощокової Н. С., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ Фірма «Елавус ЛТД», Товариство) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату, посилаючись на те, що 30 грудня 2014 року наказом ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» він був звільнений з роботи з посади директора на підставі статті 39 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). При звільненні Товариство не провело з ним повного розрахунку. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 20 543,47 грн, суму вихідної допомоги - 14 479,20 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 грудня 2014 року по 06 березня 2015 року - 5 682,18 грн, а всього - 40 704,85 грн. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі № 922/3048/15 про банкрутство Товариства. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року затверджено реєстр кредиторів, до якого включено, зокрема вказану суму заборгованості. ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» розрахувалося з ним лише 14 грудня 2015 року, що підтверджено ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 березня по 22 червня 2015 року в розмірі 17 858,28 грн та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції в розмірі 49 066,76 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 лютого 2017 року у складі судді Переверзевої Л. І. позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 5 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що заборгованість із заробітної плати утворилася також з вини позивача як директора ТОВ Фірма «Елавус ЛТД». Тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню, має бути зменшений до 5 000 грн. Крім цього, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсаційних виплат (інфляційних збитків) є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.Стягнуто з ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з 07 березня 2015 року по 22 червня 2015 року в сумі 10 042,20 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 березня 2015 року по 22 червня 2015 року в сумі 9 388,28 грн, а всього - 19 430,48 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність вини позивача в утворенні заборгованості із заробітної плати і порушенні строків її виплати, у зв'язку з чим відсутні підстави для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги в частині стягнення компенсаційних виплат (інфляційних збитків) також є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 доведено факт порушення Товариством строку проведення остаточного розрахунку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У червні 2017 року ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що утворення заборгованості із заробітної плати відбулося в період виконання позивачем обов'язків директора Товариства, що свідчить про вину самого ОСОБА_1 у невиплаті собі належних при звільненні сум. Вказані обставини встановленні Господарським судом Харківської області під час розгляду справи № 922/3048/15 про банкрутство ТОВ Фірма «Елавус ЛТД».

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на відсутність його вини в утворенні заборгованості із заробітної плати і порушенні строків її виплати. 14 грудня 2015 року відповідач розрахувався з ним, що підтверджено ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 922/3048/15 про банкрутство Товариства.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 травня 2018 року справу № 234/10119/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що з 01 липня 2014 року ОСОБА_1 працював у ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на посаді директора.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я 30 грудня 2014 року ОСОБА_1 склав свої повноваження та звільнився із займаної посади на підставі статті 39 КЗпП України (розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника).

При звільненні з роботи остаточний розрахунок з позивачем не було проведено.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року з ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 20 543,47 грн, суму вихідної допомоги - 14 479,20 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 грудня 2014 року по 06 березня 2015 року - 5 682,18 грн, а всього - 40 704,85 грн.

На час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом Товариство не виконало вказане рішення суду.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснено в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі № 922/3048/15 про банкрутство ТОВ Фірма «Елавус ЛТД».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року затверджено реєстр кредиторів, до якого включено суму заборгованості відповідача перед позивачем з грошовими вимогами в розмірі 107 629,89 грн, що виникли до дня порушення справи про банкрутство, та включено їх до першої черги задоволення вимог кредиторів боржника.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Пунктами 4-7 частини першої, частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо: затверджений звіт керуючого санацією боржника в порядку, передбаченому цим Законом; затверджена мирова угода в порядку, передбаченому цим Законом; затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом; боржник виконав усі зобов'язання перед кредиторами. У випадках, передбачених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, в тому числі вимог позивача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у цій справі підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що в межах розгляду господарським судом справи про визнання ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» банкрутом ОСОБА_1 не заявив у встановлений строк вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату, тому такі вимоги є погашеними.

Однак ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не застосували Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який регулює спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату слід відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню (рішення суду першої інстанції - з виходом за межі доводів касаційної скарги) з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» сплатило 803,10 грн, які підлягають стягненню з позивача на корить відповідача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за нараховану і не виплачену заробітну платувідмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» 803 (вісімсот три) грн 10 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик