Дата документу 02.05.2019 Справа № 317/2858/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/2858/18Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
Пр. № 22-ц/807/1449/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року Банк поштою (а.с. 37) звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.04.2012 року станом на 17.07.2018 року у розмірі 18791,10 грн., яка складається з: 11348,67 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 10827,41 грн. - заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,00 грн., - штраф (процентна складова), від сплати якої на користь банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 42) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року (а.с. 50-51) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено у повному обсязі.

За заявою відповідача зазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банку у своїй апеляційній скарзі (а.с. 55-58) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 69).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 26 лютого 2019 року (а.с. 70), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України, цією ж ухвалою в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України апеляційний суд витребував у Банку в строк до 01.04.2019 року докази на підтвердження того, коли саме закінчився строк дії картки за кредитним договором № б/н від 10.04.2012 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку станом на час її розгляду апеляційним судом не скористався.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, вищезазначена ухвала апеляційного суду Банком не була виконана, тому апеляційний суд своєю ухвалою від 26 квітня 2019 року (а.с. 83) повторно витребував у Банку в строк до 17.05.2019 року докази на підтвердження того, коли саме закінчився строк дії картки за кредитним договором № б/н від 10.04.2012 року.

У період з 27.04.2019 року по 01.05.2019 року включно мали місце святкові та вихідні дні.

02.05.2019 року Банк на виконання ухвали апеляційного суду надав довідку, за змістом якої строк дії карки відповідача становить до кінця грудня 2017 року (а.с. 85-87).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-81, 83, 95, 128-130, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із наступного.

Судом встановлено, що між Банком та ОСОБА_3 була підписана заява б/н від 10.04.2012 року та відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як видно з Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», сторонами узгоджено умови щодо сплати позичальником пені у разі несвоєчасного погашення кредиту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 17.07.2018 р. Банком нарахована заборгованість у розмірі 18791,10 грн., яка складається з наступного: 11348,67 грн. - заборгованість за відсотками а користування кредитом; 10827,41 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,00 грн., - штраф (процентна складова).

Перевіривши розрахунок заборгованості, суд першої інстанції вважав його арифметично помилковим з огляду на наступне.

Так, загальна сума заборгованості за користування кредитними коштами складається з суми заборгованості за відсотками за користування кредитом, заборгованості за пенею, штрафами за фіксованою частиною та процентною складовою.

З огляду на вищезазначене, загальна сума заборгованості мала складати 23547,08 грн. (11348,67 + 10827,41 + 500,00 + 871,00 = 23547,08 грн.), а не 18791,10 грн., як зазначено позивачем.

Для усунення зазначених суперечностей представник АТ КБ «Приватбанк» неодноразово викликався в судові засідання, але до суду не з'явився скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачем розрахунок, анкета-заява, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», умови та правила надання банківських послуг, копія паспорта відповідача, на переконання суду, не свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки вони не можуть бути віднесені до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Сторони надають докази у справі безпосередньо до суду. Кожний учасник вільний у виборі подаваємих доказів. Суд не може збирати докази з власної ініціативи. Суд надає оцінку доказам у справі в цілому.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що докази, надані позивачем, посилання на які викладені в позовній заяві є суперечливими. Не можливо на їх підставі зробити висновок про наявність заборгованості, її розмір, вірність проведених нарахувань та взагалі підставу їх виникнення.

Позивач з'являтися у судове засідання не бажає, використовує своє процесуальне право, зобов'язати виправити суперечності в поданих доказах або збирати нові докази суд не має право, як це випливає зі змісту ст. 81 ЦПК України, а тому, суд першої інстанції дійшов до переконання, що в разі недоведеності, необґрунтованості позовних вимог - вони не підлягають задоволенню.

Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін - Банку та ОСОБА_3 № б/н від 10.04.2012 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із заяви ОСОБА_3 від 10.04.2012 року (а.с. 8), Тарифів (а.с. 9), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-24) тощо, з якими відповідач ОСОБА_3 погодився у повному обсязі, підписавши заяву від 10.04.2012 року (а.с. 8) та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, штрафів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважав за необхідне додатково ознайомитись із останніми, він мав для цього всі необхідні можливості.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов'язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку та процентну ставку, на що відповідач дала згоду, підписавши вищезазначену заяву від 10.04.2012 року.

Повідомлення відповідача про новий розмір процентної ставки включається до виписки за рахунком відповідача.

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком, який є належним допустимим доказом у цій справі (та був доданий Банком до позову у цій справі а.с. 5-7).

Банк нарахував відповідачу у цій справі заборгованість за вищезазначеним договором № б/н від 10.04.2012 року станом на 17.07.2018 року у розмірі 18791,10 грн. (?!) позов а.с. 3 зворот), яка складається з: 11348,67 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 10827,41 грн. - заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,00 грн., - штраф (процентна складова), від сплати якої на користь банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

І хоча дійсно у підрахунку загальної суми заборгованості відповідача за вищезазначеним кредитним договором Банком у цій справі була допущена арифметична помилка, але це не перешкоджало суду першої інстанції вирішити питання в межах позовних вимог Банку про стягнення (відмову у стягненні) з відповідача на користь Банку складових останньої, а саме: 11348,67 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 10827,41 грн. - заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,00 грн., - штраф (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції не просив застосувати строк позовної давності у цій справі, а тому, підстави для його застосування судом у цій справі відсутні.

Оскільки, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не з'ясував взагалі та не звернув уваги на те, що строк дії вищезазначеного договору сторін у цій справі відповідає строку дії картки, тобто до 31.12.2017 року (довідка а.с. 85, яка додана Банком до його апеляційної скарги та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача 27.08.2018 року поштою (а.с.37), тобто в межах 3-річного загального строку позовної давності з 31.12.2017 року, тобто з дня настання остаточного строку для виконання основного зобов'язання у вигляді сплати відсотків.

Тобто, Банк мав право у цій справі на стягнення з відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 10.04.2012 року станом на 17.07.2018 року лише у вигляді: 11348,67 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, в межах заявлених у цій справі Банком позовних вимог, хоча, як вбачається із розрахунку Банку, останній мав право просити у цій справі стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 13430,18 грн. , нарахованими строком до 31.12.2017 року включно (розрахунок заборгованості а.с. 7 зворот), 10127,41 грн. - заборгованості за пенею, нарахованою строком до 31.12.2017 року включно.

Оскільки, встановлено, що Банком була безпідставно нарахована у цій справі відповідачу ОСОБА_3 пеня у сумі 700,00 грн. (розрахунок: 100,00*7= 700,00 грн.) після закінчення строку дії картки (договору) 31.12.2017 року і до станом на 17.07.2018 року, у стягненні якої суд першої інстанції мав відмовити у цій справі за безпідставністю її нарахування Банком, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пені за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Встановлено, що Банк позовних вимог до відповідача в порядку ст. 625 ЦПК України у цій справі не заявляв.

Також нараховані Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором пеня до закінчення строку дії картки (договору) 31.12.2017 року у сумі 10127,41 грн. (розрахунок: 10827,41 грн. - 700,00 грн. = 10127,41 грн.), а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,00 грн., - штраф (процентна складова), є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

А тому, при вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача в частині стягнення штрафів у цій справі з підстав застосування вимог ст. 61 Конституції України.

В силу вимог ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пеня є різновидом неустойки в силу 549 ч. 1 ЦК України.

Проте встановлено, що пеня у сумі 10127,41 грн. не перевищує суму основного боргу у вигляді відсотків у сумі 11348,67 грн., а тому зменшенню судом на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України у цій справі не підлягає.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку слід задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку за кредитним договором № б/н від 10.04.2012 року станом на 17.07.2018 року 11348,67 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованих строком до 31.12.2017 року включно; 10127,41 грн. - заборгованості за пенею, нарахованою строком до 31.12.2017 року включно; в решті позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_3 судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 4017,57 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1762,00 грн. (а.с.1) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с. 61) = 4405,00 грн.; сума задоволених позовних вимог Банку 21476,08 грн. (розрахунок: 11348,67 грн. + 10127,41 грн.),* судовий збір 4405,00 грн./ сума заявлених Банком позовних вимог (фактично 23547,08 грн., розрахунок: 11348,67 грн. + 10827,41 грн. +500,00 грн. + 871,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () за кредитним договором № б/н від 10.04.2012 року станом на 17.07.2018 року 11348,67 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованих строком до 31.12.2017 року включно; 10127,41 грн. - заборгованості за пенею, нарахованою строком до 31.12.2017 року включно.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 4017,57 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.05.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.