Ухвала

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-5297-2004

провадження № 61-7329ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року, ухвалене у складі колегії суддів: Груіцької Л. О., Новосьолової Г. Г., Новосядлої В. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Торстрой» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень

У серпні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Торстрой» (далі - ПП «Торстрой») про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

22 листопада 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу будівлі антикорозійних покриттів площею 674.5 кв.м, Донецька область, територія Слов'янської ТЕС, дійсним. Визнано право власності на будівлю антикорозійних покриттів площею 674,5 кв.м, Донецька область, територія Слов'янської ТЕС, за ОСОБА_3

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у рішенні суду задоволено. Виправлено описку в резолютивній частині рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2004 року, а саме, замість неправильного «за ОСОБА_3.» зазначено «за ОСОБА_1».

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство «Укренергозахист» (далі - ПАТ «Укренергозахист»), яке не брало участі у справі, подало апеляційну скаргу на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2004 року та ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада

2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укренергозахист» задоволено частково. Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада

2004 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укренергозахист» задоволено частково. Визнано ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року про виправлення описки у рішенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада

2014 року такою, що втратила силу.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, в якій вона просить скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

22 листопада 2004 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

До касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що позивач не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в апеляційному суді, копію ухваленого судового рішення не отримував. Хоча й матеріали справи містять зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень «особисто ОСОБА_1», позивач жодного разу будь-якої поштової кореспонденції з апеляційного суду не отримував, оскільки з 2009 року проживає за іншою адресою (АДРЕСА_1). У зв'язку з тим, що за адресою реєстрації (АДРЕСА_2), куди надсилалася судова кореспонденція, позивач не проживав з січня

2016 року, листи адресовані на ім'я ОСОБА_1 отримував його дядько - ОСОБА_5, який мешкає поряд (листоноша знав про відсутність позивача, а тому передавав усі повідомлення дядьку).

З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 від 25 березня 2019 року убачається, що він отримував судову кореспонденцію з суду, розписувався у відправленнях своїм прізвищем, однак забув про їх існування та своєчасно не повідомив про це ОСОБА_1 12 березня 2019 року його племінник (позивач) запитав про зазначені повідомлення, після чого він їх і передав йому.

Посилаючись на наведене, вважає, що відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України відлік строку на касаційне оскарження розпочався з 22 березня 2019 року, а тому наявні правові підстави для його поновлення.

Перевіривши наведені у заяві доводи про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, суддя-доповідач дійшов наступного висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно статті 325 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 30 листопада 2017 року, останнім днем його касаційного оскарження, з урахуванням вихідних днів, є

20 грудня 2017 року. Касаційна скарга згідно штемпелю вхідної кореспонденції Верховного Суду подана 10 квітня 2019 року.

За змістом частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христовпроти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (РішенняЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року було оприлюднене 04 грудня 2017 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно акту від 13 березня 2019 року №32 ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року за місцем реєстрації (АДРЕСА_2) не проживає, що підтверджують свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до довідки Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» від 15 березня 2019 року №377 ОСОБА_1 фактично постійно проживає без реєстрації з 01 січня 2009 року за адресою АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 131 ЦПК Україна передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважнимиза відсутності наявності обставин, які б перешкоджали йому отримати оскаржуване судове рішення в установлений законом строк. Учасник процесу зобов'язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина третя статті 27 ЦПК України

2004 року). При цьому пропущений заявником строк на касаційне оскарження є доволі значним.

Крім того, заявником не доведено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо належного його повідомлення про розгляд справи та направлення копії оскаржуваного судового рішення.

Поновлення процесуального строку, пропущеного у зв'язку зі спливом тривалого періоду (1 рік 5 місяців), та за підстав, які не можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності.

У справах «ОСОБА_8 проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз'яснив, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення та відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений законодавством строк, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статями 3, 44, 131, 260, частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Торстрой» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю,відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик