Справа №2/1522/9648/11
Провадження № 2-п/522/168/19
УХВАЛА

22 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 11.03.2019 року звернувся ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення суду, ухваленого 19.01.2012 року.

В обґрунтування заяви вказав, що, по-перше, відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи судом, по-друге судом не було прийнято ухвали про заочний розгляд справи, по-третє, суд не врахував, що на утриманні відповідача є інші діти та непрацездатний батько, по-четверте, позивач тричі не з`явилися до судового засідань, а суд не залишив позов без розгляду.

Ухвалою суду від 15.03.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без руху.

Після усунення недоліків заяви, ухвалою від 09.04.2019 року заяву про перегляд заочного рішення призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.04.2019 року.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомленні належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду, приходить до висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, законодавець для скасування заочного рішення суду передбачає сукупність умов, а саме неявка в судове засідання з поважних причин та істотне значення доказів для вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2012 року у справі №2/1522/9648/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утриманні дітей вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 25% частини від усіх доходів щомісячно на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.07.2011 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки та виклики направлялися на адресу проживання відповідача, та виклик у судове засідання на 10.11.2011 року було отримано ОСОБА_1 особисто, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.15).

Інші рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення дійсно поверталися до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.20, 26).

Посилання заявника на відсутність ухвали про заочний розгляд справи та про необхідність залишення позову без розгляду є безпідставними та не стосуються предмета доказування.

Заявником подано докази на підтвердження того, що у нього є інша донька та батько з встановленою інвалідністю, проте доказів того, що вони знаходяться на його утриманні суду не представлено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, про відсутність обох вимог для проведення перегляду заочного рішення суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що заявник докази, які б мали істотне значення для вирішення спору суду не надав, зважаючи на те, що судова повістка про розгляд справи у 2011 році була отримана заявником, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо остаточності рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, а значить заява підлягає залишенню без задоволення

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 89, 258-260, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 26.04.2019 року.

Суддя: В.Я.Бондар