Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 295/3531/16-ц

провадження № 61-29654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Олійник А. С., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2017 року у складі судді Кузнєцова Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим.

Позов обґрунтований тим, що 09 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») (із 21 грудня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 69 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 19 вересня 2027 року.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за вказаним кредитним договором 19 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 укладений договір поруки № 0, а 10 листопада 2008 року між позивачем та ОСОБА_8 укладений договір поруки № 0/п2.

ОСОБА_6 не виконувала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором від 09 вересня 2007 року № 0, у результаті чого станом на 18 лютого 2016 року утворилася заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 48 882,79 дол. США, а також пеня у розмірі 43 429,76 грн, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а також із ОСОБА_6 та ОСОБА_8

ОСОБА_8, який відповідно до свідоцтва про зміну імені від 17 червня 2016 року серії НОМЕР_1 змінив прізвище із «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8», звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», у якому просив суд визнати припиненим договір поруки від 10 листопада 2008 року № 0/п2. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 зазначав, що у зв'язку із неодноразовою зміною позивачем розміру відсотків за користування кредитом без його згоди як поручителя, збільшився обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки.

Рішенням Богунського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 0 у сумі 48 882,79 дол. США та пеню у сумі 43 429,76 грн. Узадоволенні решти позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Визнано припиненою поруку ОСОБА_8 за договором поруки від 10 листопада 2008 року № 0/п2. У задоволенні решти вимог за зустрічним позовом ОСОБА_8 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором від 09 вересня 2007 року № 0, у результаті чого станом на 18 лютого 2016 року утворилася заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 48 882,79 дол. США, а також пеня у розмірі 43 429,76 грн, які підлягають стягненню на користь позивача.

Частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що порука за договором поруки, укладеним між позивачем та ОСОБА_8, є припиненою, оскільки позивач не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців після настання строку для виконання зобов'язання за кредитним договором. За встановлених обставин порука ОСОБА_7 є також припиненою із тих самих підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено. Рішення Богунського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зобов'язання за договором поруки припинилися унаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду, а тому на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не може бути покладений обов'язок повернути заборгованість за кредитним договором солідарно із позичальником.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що договором про надання споживчого кредиту від 09 вересня 2007 року № 0 передбачено, що погашення кредиту здійснюється періодичними платежами, а тому шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється щодо кожного платежу окремо. Таким чином, наслідком пропущення цього строку, є припинення поруки у частині окремих, щомісячних зобов'язань щодо яких строк виконання настав більше ніж за шість місяців до пред'явлення позову. Суди попередніх інстанцій неправильно надали оцінку спірним правовідносинам, у зв'язку із чим дійшли безпідставного висновку про припинення поруки у повному обсязі.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 19 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (із 21 грудня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 69 000,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 348 450,00 грн, строком до 19 вересня 2027 року.

Пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2007 року № 0 встановлена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних протягом 30 календарних днів, рахуючи із дати видачі кредиту. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування у порядку, передбаченому пунктом 9.2 цього договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці. Згідно із пунктом 1.3.2 кредитного договору, сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 9.2 договору.

19 вересня 2007 року та 10 листопада 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 та між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 укладені договори поруки № 0 та № 0/п2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Пунктом 1.4 вказаних договорів передбачено, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Як вбачається із наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку, заборгованість за договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2007 року № 0 станом на 18 лютого 2016 року складає 48 882,79 дол. США із кредиту та процентам, із яких: заборгованість за кредитом - 43 412,50 дол. США, заборгованість за процентами -5 470,29 дол. США, пеня - 43429,76 грн.

Останній платіж за кредитом та на погашення процентів за користування кредитом здійснений ОСОБА_6 24 лютого 2015 року.

04 листопада 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, а у березні 2016 року - звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Нормативно-правове обґрунтування

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов'язків.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 6-1009цс17.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості із поручителів, суди попередніх інстанцій виходили із того, що згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості останній платіж на погашення кредиту боржник сплатив 24 лютого 2015 року, проте позивач звернувся до суду із позовом лише у березні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, у зв'язку з чим порука за договорами поруки, укладеними між позивачем та ОСОБА_8, позивачем та ОСОБА_7,є припиненою.

Верховний Суд не погоджується із таким висновком судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 4.1 договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2007 року № 0 позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором.

Як вбачається із графіку погашення кредиту, який є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2007 року, позичальник, починаючи із 19 вересня 2007 року зобов'язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати платежів 19-21 числа кожного календарного місяця строку кредитування.

Пунктами 1.3, 1.4 оспорюваних договорів поруки встановлено, що поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Оскільки умовами договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2007 року № 0 передбачено, що чергові платежі боржник повинен здійснювати не пізніше 19-21 числа кожного місяця, а за договорами поруки поручителі відповідаю перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя саме за цим платежем.

Встановивши, що ПАТ «УкрСиббанк» скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій шляхом направлення 04 листопада 2015 року відповідачам відповідних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про припинення поруки у повному обсязі, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 03 березня 2016 року, тобто у межах встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення банку з вимогою до поручителя, а тому відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою у повному обсязі.

Враховуючи те, що ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором 03 березня 2016 року, Верховний Суд дійшов висновку, що в силу наведених вище норм права порука є припиненою у частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів, які виникли до 03 вересня 2015 року. Разом з тим, грошові зобов'язання, які виникли після вказаної дати підлягають стягненню у солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також із ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Вищевикладене свідчить про те, що судами встановлено всі обставини справи, проте не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, що призвело до не правильного вирішення справи, тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення.

Враховуючи те, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року оцінений судами та визнаний належним та допустимим доказом, Верховний Суд вбачає за можливе самостійно визначити розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає солідарному стягненню із відповідачів.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року вбачається, що заборгованість за тілом кредиту станом на дату внесення чергового платежу у межах строку дії поруки, а саме 21 вересня 2015 року, становила 43 412,50 дол. США, що дорівнює сумі заборгованості за тілом кредиту на момент звернення до суду. Таким чином, вказана сума підлягає стягненню у солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 000 вбачається, що заборгованість за процентам за користування кредитом станом на дату внесення чергового платежу у межах строку дії поруки, а саме 21 вересня 2015 року, становила 3 566,65 дол. США, тоді як сума заборгованості за процентами за користування кредитом на момент звернення до суду становила 5 470,29 дол. США. Таким чином, стягненню у солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає сума у розмірі 1 903,64 дол. США (5 470,29 дол. США - 3 566,65 дол. США), тоді як 3 566,65 дол. США підлягають стягненню із ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Із розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту, сума пені за період із 20 вересня 2015 року по 18 лютого 2016 року становить 11 426,25 грн, на момент звернення до суду - 17 130,69 грн. Таким чином, стягненню у солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає сума пені у розмірі 11 426,25 грн, із ОСОБА_6 - 5 704,44 грн (17 130,69 грн - 11 426,25 грн).

Із розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, сума пені за період із 20 вересня 2015 року по 18 лютого 2016 року становить 17 749,09 грн, на момент звернення до суду - 26 299,07 грн. Таким чином, стягненню у солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає сума пені у розмірі 17 749,09 грн, із ОСОБА_6 - 8 549,98 грн (26 299,07 грн - 17 749,09 грн).

Із урахуванням наведених розрахунків, із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 45 316,14 дол. США та пеня у розмірі 29 175,34 грн. Із ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за процентами у розмірі 3 566,65 дол. США та пеня у розмірі 14 254,42 грн.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

При розподілі судових витрат Верховний Суд виходить із того, що вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, а тому судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги половина суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, що становить 33 406,54 грн ((20 246,39 грн + 22 271,03 грн + 24 295,67 грн) / 2) підлягає стягненню із відповідачів.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 як інвалід ІІ групи звільнений від сплатити судового збору, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 11 135,51 грн (1/3 частини від 33 406,54 грн) компенсується за рахунок держави.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язані сплатити на користь позивача по 11 135,51 грн судового збору.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту та процентами у загальному розмірі 45 316,14 дол. США та пеню у розмірі 29 175,34 грн.

Стягнути із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту та процентами у загальному розмірі 45 316,14 дол. США та пеню у розмірі 29 175,34 грн.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором за процентами у розмірі 3 566,65 дол. США та пеню у розмірі 14 254,42 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_8 за договором поруки від 10 листопада 2008 року № 0/п2 у частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів, які виникли до 03 вересня 2015 року.

В іншій частині вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 11 135,51 грн.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 11 135,51 грн.

Сплачений Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 11 135,51 грн компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик