РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 756/4452/18

Провадження № 22-ц/4815/558/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року у складі судді Пацка Д.В., ухвалене в смт. Гоща Рівненської області, відомості про дату складення повного тексту повний текст рішення складено 19 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що від спільного життя з відповідачем вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дитини, хоча працює та має заробіток. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення нею повноліття, та компенсувати 60 000 грн. за період 10 місяців повного утримання неповнолітньої дочки.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту ухилення ОСОБА_2 від сплати коштів на утримання дитини - з 06.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обовязком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможний і зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи доходу.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує, що ним не надавалися кошти на утримання дитини з 06.07.2017р. та доводить, що з часу розлучення і досі він виділяє кошти на утримання дочки щомісячно в різних сумах залежно від розміру свого доходу, і частину таких витрат може підтвердити, оскільки не всі перекази були оформленні через мобільний банкінг, і більша частина коштів передавалась або безпосередньо позивачці, або через термінали, чеки про проведення через які він на той час не вважав за доцільне зберігати. Стверджує, що щотижня дає гроші дитині на кишенькові витрати, харчування, а також бере участь у закупівлі одягу, ліків, речей повсякденного вжитку, предметів для навчання, розвитку та дозвілля дитини. Додає, що проводить з дочкою вільний час, разом відвідують розважальні заклади, туристичні місця, місця відпочинку, тобто він бере участь у її вихованні та цікавиться життям й інтересами дитини. При визначенні розміру аліментів просить суд врахувати, що має незакриті боргові зобовязання перед банком з погашення кредиту, а також те, що певний час він не був працевлаштований та не мав жодного доходу. Звертає увагу, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є для нього суттєвим і складає 87 % його доходу в місяць, що свою чергу унеможливлює його нормальне утримання самого себе. Пояснює, що на даний час його заробіток складає 4 025 грн. в місяць, інших постійних джерел доходу він не має, лише нестабільні незначні підробітки. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення з урахуванням обставин, зазначених ним в апеляційній скарзі, а також стягнути на його користь судові витрати.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що її слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині початку періоду стягнення аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року розірвано (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають дочку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №171727, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції в Рівненській області.

Після припинення шлюбних відносин, дитина сторін проживає з позивачем.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в сумі 3 500 грн. на дитину відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує права відповідача як платника аліментів.

Покликання апеляційної скарги на те, що відповідач постійно бере участь в утриманні спільної з позивачкою дитини, надаючи кошти позивачці на утримання та кишенькові гроші безпосередньо дитині, судом відхиляються як такі, що не підтверджені належними доказами.

Як встановлено судом, дитина сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Місцем проживання позивачки є місто Київ, де позивачка з дочкою винаймають квартиру, орендна плата за яку складає 7 000 грн., що підтверджується договором оренди від 02 серпня 2017 року (а.с.28).

Відповідач має постійне місце роботи, працює на посаді директора філії «Вайн дистрибюшен «ТОВ «Інтернаціональна група вин України» і його дохід в період з 01.06.2018р. по 30.11.2018р. склав 30 000 грн..

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, при чому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини.

Оцінивши обставини справи у взаємозвязку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини, є достатнім та справедливим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися із визначеною місцевим судом датою початку стягнення аліментів та вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Частиною 1 ст. 191 СК Українипередбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як вбачається із матеріалів справи, звернення з позовом про стягнення аліментів мало місце 10 квітня 2018 року, що підтверджується вхідним штампом Оболонського районного суду міста Києва (а.с. 2). У звязку з наведеним, стягнення аліментів слід розпочинати з дати звернення з позовом, а саме 10.04.2016р..

Стягнення аліментів за минулий час апеляційний суд вважає помилковим і таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Апеляційний суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи вибіркові роздруківки з переписки сторін в мережі «Viber» не є належним доказом ухилення відповідача від сплати аліментів, а тому стягнення їх з відповідача з 06 липня 2017 року є безпідставним.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та не застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає зміні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді:

ОСОБА_6

ОСОБА_7