Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1947/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

25 квітня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 Родріго Гонсало, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 Родріго Гонсало, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, в котрому зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.07.2013 року вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Переяслівський, 1 в м. Яготин Київської області. З 03 вересня 2013 року в даному будинку зареєстрована донька позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та онука позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На прохання онучки, 19 лютого 2014 року, в даному будинку позивачкою було зареєстровано правнука ОСОБА_4 Родріго Гонсало, ІНФОРМАЦІЯ_3. Восени 2015 року взаємовідносини позивачки з донькою та онучкою погіршилися, останні зібравши всі свої речі та малолітнього правнука, покинули належний позивачці будинок. До цього часу відомостей про місце перебування відповідачів позивачці невідомо. За комунальні послуги відповідачі не сплачують, будинком не цікавляться, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом відповідачам ніхто ніколи не перешкоджав. В даний час при зверненні до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з'ясувалося, що оскільки в належному позивачу житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі при призначенні субсидії буде братися їх дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, прописка відповідачів у належному позивачці будинку, створює позивачці перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє її можливості в повній мірі використовувати свій обєкт права власності та негативно впливає на його матеріальний стан, що порушує її права. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 Родріго Гонсало, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Переяслівський, 1 в м. Яготин Київської області.

В судовому засідані позивачка позовні вимоги підтримала та зазгначила, що відповідачі мають інше місце проживання.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до ч. 8 п. 3 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Представник Служби у справах дітей Яготинської РДА в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог.

З показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, даних в судовому засіданні вбачається, що на даний час відповідачі в будинку № 1 по провулку Переяслівський в м. Яготин Київської області не проживають. З 2015 року відповідачів у належному позивачці будинку не бачили. За комунальні послуги сплачує позивачка.

Так, в судовому засіданні з копії домової книги (а.с. 6-9), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9), копії паспорта (а.с. 10-15), вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.07.2013 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Переяслівський, 1 в м. Яготин Київської області. З 03 вересня 2013 року в даному будинку зареєстрована донька позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та онука позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 19 лютого 2014 року в даному будинку позивачкою було зареєстровано правнука ОСОБА_4 Родріго Гонсало, ІНФОРМАЦІЯ_3. Восени 2015 року відповідачі зібравши всі свої речі та малолітньої дитини, покинули належний позивачці будинок. До цього часу відомостей про місце перебування відповідачів позивачці невідомо. За комунальні послуги відповідачі не сплачують, будинком не цікавляться, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку немає.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно розяснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 25.03.1999 року у справі „Ятрідіс проти Греції" (заява № 31107/96) зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

У розділі Х Декларації про державний суверенітет України, прийнятої Верховною Радою Української РСР 16 липня 1990 року № 55-ХІІ, Українська РСР визнає перевагу загальнолюдських цінностей над класовими, пріоритет загальновизнаних норм міжнародного права перед нормами внутрішньодержавного права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції прав людини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення, вона повинна мати право на здоровий ріст і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитина повинна мати право на належне харчування, житло, розвиток і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року зобов'язання додержувати поваги до прав людини високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 25.03.1999 року у справі „Ятрідіс проти Греції" (заява № 31107/96) зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, враховуючи, що відповідачі та малолітня дитина мають житло в іншому місці, після того як залишили зареєстроване місце проживання, не цікавляться даним житлом, не проживають за зареєстрованим місцем проживання, не цікавилася даним житлом, не здійснювали ремонтні роботи, не сплачували комунальних послуг, а тому за таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 354, 274, 142 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією прав дитини, ст. 319, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, Законом України «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 Родріго Гонсало, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 Родріго Гонсало, 02 траня ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування будинком № 1, що розташований по пров. Переясліському в м. Яготин Київської області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 26 квітня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.