УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

23.04.2019 року суддя Городоцького районного суду Львівської обл., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОВІРАКРЕДИТ» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання недійсним договору № КК-1004631 від 01.06.2018р., укладеного між нею та ТзОВ «ДОВІРАКРЕДИТ».

Вивчивши матеріали справи, доходжу наступного висновку.

Позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом , а до юридичних осіб - в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ст. 27 ЦПК України).

Позивачка підсудність справи Городоцькому районному суду Львівської області мотивує тим, що оспорюваний кредитний договір порушує її права як споживача відповідно до ЗУкраїни «Про захист прав споживачів».

Статтею 28 ЦПК України передбачено категорії справ, для яких встановлено альтернативну підсудність. Зокрема, відповідно до частини пятої цієї статті позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктами 9, 11 частини першої вищеозначеного Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надав судам розяснення, де зазначив, що позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 175 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі предявлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

Між тим у позовній заяві ОСОБА_1 не конкретизовано, яке саме її право, як споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, інше.

Закладаючи у позові вимогу "застосувати наслідки передбачені ст. 216 ЦК України", позивачем не вказано, які саме насліки, у випадку задоволення позову, мав би застосувати суд - передбачені частиною першою чи другою означеної статті.

Окрім цього із змісту позову та доданих до нього матеріалів неможливо встановити для яких цілей використовувались кредитні кошти: придбання продукції для особистих потреб фізичної особи, для використання пов'язаного із підприємницькою діяльністю фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, тощо.

Наведене - підстава до залишення позовної заяви без руху та надання терміну для усунення її недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,-

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОВІРАКРЕДИТ» про визнання недійсним кредитного договору - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

У випадку, якщо недоліки заяви не будуть усунуті протягом вказаного вище часу, заяву вважати такою, що не підлягає розгляду та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Українець П.Ф.