БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/822/19, cправа № 361/5908/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» травня 2019 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції у м.Києві, Державна казначейська служба України;

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Головного управління Національної поліції у м.Києві - Кухаревської Н.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві й Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що 16 червня 2014 року слідчим Дніпровського РУГУ МВС України у місті Києві (правонаступник Головне управління Національної поліції у м.Києві) у кримінальному провадженні № 0006646 було повідомлено його про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 358 та частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК України).

06 грудня 2016 року Київська місцева прокуратура № 9 винесла постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у його діях складу злочину.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавцем виокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що у зв`язку із незаконними діями Дніпровського РУГУ МВС України у місті Києві (правонаступник Головне управління Національної поліції у м.Києві) він незаконно знаходився під підозрою біля двох з половиною років. Вважає, що такі незаконні дії працівників міліції (поліції), прокуратури та суду заподіяли йому значну моральну шкоду.

У позовній заяві ОСОБА_1 визначені підстави заявленого позову, а саме положення статті 56 Конституції України, статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статті 25 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03 серпня 2011 року № 845, «Положення про Державну казначейську службу України», затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011.

Позивач просить суд стягнути на його користь із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 115 413 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури і суду (а.с. 1-4).

У відзиві на позовну заяву відповідачем Державною казначейською службою України зазначається, що позивач повинен довести обставини завдання моральної шкоди незаконним засудженням, незаконним притягненням як обвинуваченого, незаконним взяттям під варту, незаконним проведенням у ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконним накладенням арешту на майно, незаконним відстороненням від роботи (посади) тощо. У позові безпідставно застосовано норми статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме обґрунтування того, що при винесенні постанови Київської міської прокуратури № 9 від 06 жовтня 2016 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення дає йому право на відшкодування моральної шкоди.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До виконання завдань, покладених на органи дізнання, досудового слідства, прокуратури Кримінальним процесуальним кодексом України та відповідними законами цим органам надаються певні повноваження, у тому числі й право на затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, застосування запобіжних заходів до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжувати злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання інших процесуальних рішень.

Незаконність дій відповідача Головного управління Національної поліції у м.Києві не встановлено та не доведено у відповідному порядку.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наголошується, що доводи та обґрунтування позовних вимог не містять доведення факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно наслідковий зв`язок.

Відповідач Державна казначейська служба України у відзиві просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У письмових поясненнях по суті позову відповідачем Головним управлінням Національної поліції у м.Києві зазначається, що у якості підстав позову ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що працівниками Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві йому було оголошено підозру у вчиненні злочинів і у подальшому справу закрито у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. ГУ НП у м.Києві не є належним відповідачем, позовні вимоги до цього управління не заявлені.

Статтею 1176 ЦК України визначено підстави для відшкодування шкоди. Оголошення підозри не є такою підставою.

Чинним законодавством передбачено, що особа може вимагати відшкодування завданої їй моральної шкоди, якщо таке її право передбачено нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини.

Спірні правовідносини у даному випадку це дії в межах кримінального провадження, а порядок кримінального провадження на території України відповідно до статті 1 КПК України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідач Головне управління Національної поліції у м.Києві просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги й просить їх задовольнити.

Інші учасники справи представників у судове засідання не направили. До суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи у відсутність представників відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 червня 2014 року начальник відділення СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві майор міліції Лисенко Г.В., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006646 від 30 травня 2014 року, та встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідно до статей 42, 276, 277, 278 КПК України повідомив ОСОБА_1 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358, частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190 КК України (а.с.9).

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 від 06 жовтня 2016 року закрите кримінальне провадження № 0006646 від 30 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 358 КК України, у зв`язку із встановленням відсутності у діянні складу кримінального правопорушення. Підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 358 КК України, знято. Вилучені в ході досудового розслідування документи та речі у кримінальному провадженні повернуті особам, у володінні яких вони перебували (а.с. 5-8).

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктами 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 передбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1

цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках,

передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Статтями 4, 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною сьомою статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає через його недоведеність. Позивачем до суду не було надано жодних доказів в обґрунтування доводів про заподіяння йому такої шкоди, характер завданих душевних і психічних страждань, тяжкості вимушених змін у його житті.

Керуючись статтями 264, 265, 354 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ),

відповідач - Головне управління Національної поліції у м.Києві (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40108583),

відповідач - Державна казначейська служба України (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37567646).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин