Справа № 466/9104/17 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/428/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_2, його представника

ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту повного розрахунку за договором купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Братів Міхновських 5, кв.11,14. У відповідності до п.3.1 Договору купівлі продажу квартири - продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 313 123 грн., з яких 71 123 грн., отримано продавцем від покупця до нотаріального посвідчення цього договору, а 242 000 грн. покупець зобов'язується сплатити до 05 червня 2016 року. 25 травня 2016 року на рахунок ОСОБА_2 було сплачено 149 998 грн., а 26 травня 2016 року було сплачено ще 92 002 грн. Згідно із п.5.6. вище згаданого договору сторони домовились, що покупець до повного розрахунку з продавцем не має права відчужувати чи передавати в заставу зазначену в цьому договорі квартиру. Станом на 26.05.2016 року позивачем виконано умови договору та повністю сплачені обумовлені кошти на рахунок відповідача. Вказує, що відповідач своїми діями, а саме відмовою підтвердити факт повного розрахунку за договором купівлі-продажу квартири від 05.06.2015 року, порушує його право розпоряджатись квартирою, як власника майна.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Встановлено факт проведення повного розрахунку за договором купівлі-продажу квартири від 05 червня 2015 року, що розташована за адресою: місто Львів, вул. Братів Міхновських, 5, кв.11,14, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 640 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 1087 ЦК України, згідно вимог якої розрахунки за участю фізичних осіб, не повязаних із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть проводитись у готівковій або в безготівковій форма за допомогою розрахункових документів в електронному або паперовому вигляді, а тому, на думку апелянта, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, а саме квитанціями про оплату, проведення повного розрахунку за договором. Вказує, що лист уточнення, поданий позивачем, не може бути належним доказом проведення повної оплати, оскільки не містить ні вихідного номеру, підписаний не уповноваженою особою, відсутні реквізити та печатка банку. Звертає увагу на те, що посилання суду на постанову Апеляційного суду Львівської області від 03.04.2018 року та рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12.10.2017 року, згідно яких суди встановлювали проведений позивачем розрахунок за договором купівлі продажу, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки предметом спору у вказаних рішеннях було визнання договору недійсним з підстав, визначених ст. 233 ЦК України і судами не встановлювався факт повного розрахунку між продавцем і покупцем. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 виконано умови договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Братів Міхновських 5, кв.11,14. від 05.06.2015 року та повністю сплачені обумовлені кошти на рахунок ОСОБА_2, сплата коштів у розмірі 71123.00 грн. підтверджується договором купівлі продажу, підписаним ОСОБА_2, а тому порушене право ОСОБА_4, як власника майна, що набуте останнім на підставі вказаного договору, підлягає судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 5 червня 2015 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 909.

Згідно п.1.1 договору ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_4 приймає у власність квартиру під №11,14, що знаходиться в будинку під №5 по вул. Братів Міхновських у м. Львові і оплачує її вартість за ціною та в порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно до п.3.1 договору купівлі - продажу квартири - продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 313123, 00 (триста тринадцять тисяч сто двадцять три) гривні 00 копійок, з яких 71 123,00 (сімдесят одну тисячу сто двадцять три) гривні 00 копійок, отримано продавцем від покупця до нотаріального посвідчення цього договору, а 242 000, 00 (двісті сорок дві тисячі) гривень 00 копійок покупець зобов'язується сплатити до 05 червня 2016 року шляхом безготівково перерахування коштів на рахунок продавця. Факт проведення повного розрахунку та виконання договору засвідчується заявою продавця, справжність підпису на якій буде засвідчено нотаріально.

Згідно із п.5.6. договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Братів Міхновських 5, кв.11,14. сторони домовились, що покупець до повного розрахунку з продавцем не має права відчужувати чи передавати в заставу зазначену в цьому договорі квартиру.

При цьому, у пункті 5 вказаного Договору визначено, що сторони стверджують один одному та повідомляють усіх зацікавлених у тому осіб, що: на момент укладання цього Договору вони усвідомлювали і усвідомлюють значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обовязки за Договором; при укладенні Договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; Договір укладається відповідно до вільного волевиявлення, що відповідає внутрішній волі учасників правочину, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; на вигідних для сторін умовах і не є наслідком помилки або результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним) та не приховує собою інший правочин (не є удаваним).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно зазначив, що 71123,00 (сімдесят одну тисячу сто двадцять три) гривні 00 копійок, отримано продавцем ОСОБА_2 від покупця ОСОБА_4 до нотаріального посвідчення договору, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Братів Міхновських 5, кв.11,14 від 5 червня 2015 року, в пункті 3.1 якого зазначено, що кошти в сумі 71123.00 грн. отримані продавцем від покупця до нотаріального посвідчення цього договору шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок продавця.

Судом першої інстанції також встановлено, що 25 травня 2016 року на рахунок ОСОБА_2 було сплачено 149998.00 грн., що підтверджується копією квитанції «ПриватБанк».

26 травня 2016 року на рахунок ОСОБА_7 сплачено ще 92002. 00 грн., що підтверджується копією квитанції «ПриватБанк».

З долученого до матеріалів справи листа - уточнення від 25.05.2016 року вбачається, що касиром ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8 було допущено помилку у імені платника у квитанції про оплату 149998.00 від 25.05.2016 року, просить вважати правильним платника ОСОБА_4

Крім того, як вбачається з постанови колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року за результатами перегляду рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Львівського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання договору недійсним судами встановлено, що відповідно до п. 3.1 спірного договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 313123 грн., з яких 71123 грн. отримані продавцем від покупця до нотаріально посвідчення цього договору шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок продавця, а 242000 грн. - покупець зобов'язався сплатити продавцю до 05.06.2016 року. Як вбачається з вказаних рішень, на час розгляду справи доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджено, як домовлену між сторонами вартість майна за договором купівлі продажу, так і факт виконання зобов'язань за таким. Постанова Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року набрала законної сили.

Зважаючи на наведене, доводи апелянта про те, що сума в розмірі 71 123,00 грн. не була перерахована до підписання договору та після його підписання, є безпідставними та спростовуються самим договором купівлі-продажу, підписаним ОСОБА_2, у якому ОСОБА_2 своїм підписом підтвердив досягнуті умови і перерахунок позивачем 71123,00 грн. до підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При вирішенні справи суд першої інстанцій правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Левик Я.А.

ОСОБА_10