Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/745/19
Провадження № 2/382/518/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката Черних В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно, в котрому зазначено, що 17 квітня 2001 року між її чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . За продаж вказаного будинку ОСОБА_4 отримала кошти в сумі 55000 гривень та надала відповідну розписку ОСОБА_3 Відразу після підписання даного договору ОСОБА_4 залишила житловий будинок та передала ОСОБА_3 ключі від нього. З того часу вся родина ОСОБА_5 користувалася даним житловим будинком та обробляла земельну ділянку поряд з ним, а ОСОБА_4 переїхала на постійне місце проживання до своєї племінниці ( ОСОБА_2 ) в с. Панфили на вулицю Ворошилова АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер. Вона є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину в установлений законодавством строк, шляхом звернення до Яготинської районної державної нотаріальної контори. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року вона оформила свої спадкові права стосовно житлового будинку із господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Під час її звернення до нотаріуса із питанням щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згаданий вище житловий будинок, нотаріусом було повідомлено її про те, що договір купівлі-продажу житлового будинку є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідчений, тобто ОСОБА_3 за час свого життя не набув право власності на нього. Разом з тим, як з`ясувалося з тексту самого договору ОСОБА_4 зобов`язувалася в шестимісячний термін з дня укладення договору з`явитися до нотаріальної контори для нотаріального засвідчення договору, однак не зробила цього з невідомих їй причин. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла та єдиною її спадкоємицею є племінниця померлої ОСОБА_2 . Таким чином, вона не може одержати свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , оскільки договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 лише в простій письмовій формі. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу будинку було укладено 27.03.2001 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічною є і ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 квітня 2001 року, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу вказано нерухомого майна. Відповідно до вимог діючого законодавства вартість майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору (п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"). Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 , від 17 квітня 2001 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві до суду просила розглянути справу у її відсутності, позов визнала.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Перевіривши матеріали справи, роз`яснивши процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідачка позов визнала та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 206,259, 263-265,274-279 ЦПК України, ст. ст. 47,224,227 ЦК України (в ред. 1963 року), суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно задовольнити. Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 , від 17 квітня 2001 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.