25.04.2019 227/1693/19
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

25 квітня 2019 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2019 року заявник звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ј від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Просила судові витрати покласти на боржника.

Вивчивши матеріали цивільної справи наказного провадження, приходжу до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Заява ОСОБА_1 надійшла до суду через підсистему «Електронний суд». Письмової заяви на виконання вимог ст. 163 ЦПК України від заявника до суду не надходило.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено побудову Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, та визначені рекомендовані для Державної судової адміністрації України терміни впровадження ЄСІТС з 1 січня 2019 року.

Відповідно до наказу голови Державної судової адміністрації України № 269 «Про внесення змін до наказу ДСА України від 23 березня 2017 року №367» визначено 18 пілотних судів України, в яких з 04 червня 2018 року введено в тестову експлуатацію підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) - «Електронний суд», але Добропільський міськрайонний суд Донецької області до цього списку не входить.

Крім того, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Підпунктом 15.1, 15.3 п. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання, та надсилання матеріалів справи здійснюється в паперовій формі, та розгляд справи в суді здійснюється в паперовій формі.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу (п.1ч.1 ст. 165 ЦПК України)

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 761/14537/15-ц, від 18 квітня 2019 року у справі № 0440/4893/18.

Крім того, пунктом 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України передбачено, що у заяві, крім іншого, повинно бути зазначено: реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, крім іншого, на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Отже, судовий наказ є виконавчим документом, у якому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» повинно бути зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Як вбачається з позовної заяви, заявником при зверненні до суду не наведено реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта боржника.

Також, суд звертає увагу, що згідно ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як зазначено у заяві про видачу судового наказу, від шлюбу з боржником заявник має трьох дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання яких рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області було стягнуто з боржника на її користь аліменти у розмірі 1/3 частки всіх доходів, та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої вона і просить стягнути на її користь аліменти у розмірі ј від заробітку (доходу) батька ОСОБА_2

Загальна частка стягнутих та стягуваних аліментів у відсотковому співвідношенні сумарно становить 58 % від заробітку (доходу) боржника.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими листами.

Тобто, у разі видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1, будуть порушені права боржника та норми Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також вважає, що заявник ОСОБА_1, заявляючи вимогу про видачу судового наказу, не надала жодних письмових доказів щодо проживання саме з нею неповнолітньої дитини та перебування дитини саме на її утриманні.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заявнику слід відмовити у видачі судового наказу.

Разом з тим, суд зазначає, що заявниця ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Керуючись ст. ст.160-166, 186, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_6