Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 361/2569/16-ц

провадження № 61-13758св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи: Національний банк України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна, публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року у складі судді Дутчака І. М. та постанову апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Олійника В. І., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсними записи у Додатку № 1 «Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги» до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Свдбанк») та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ Дельта Банк»), в частині визначення основної непогашеної суми кредиту та в частині визначення суми нарахованих, але несплачених відсотків.

На обґрунтування вимог зазначала, що 01 листопада 2007 року між нею та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладений кредитний договір № 2615/1107/71-022, за умовами якого вона отримала кредит на придбання квартири АДРЕСА_1, у розмірі 73 400,00 дол. США шляхом конвертації цієї суми кредиту в національну валюту України (гривню) та перерахування коштів на користь продавців ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири у розмірі 370 800,00 грн. Термін повернення кредиту до 01 листопада 2032 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором № 2615/1107/71-022, укладеним із нею 01 листопада 2007 року.

Відповідно до Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги її дебіторська заборгованість (основна сума непогашеного кредиту) складала 560 745,34 грн, сума нарахованих, але несплачених процентів - 3 553,39 грн, купівельна ціна дебіторської заборгованості - 295 140,97 грн.

Вказувала, що заборгованість за кредитом, а в подальшому й право вимоги нового кредитора визначені невірно, оскільки мають розраховуватись, виходячи із суми грошових коштів, які безпосередньо сплачені на придбання квартири у розмірі 370 800,00 грн за вирахуванням грошових коштів, сплачених нею в рахунок погашення кредиту до 25 травня 2012 року, та суми дисконту (знижки) як прощення суми боргу у розмірі 269 157,76 грн.

У разі оплати купівельної ціни за договором купівлі-продажу прав вимоги до неї повинна перейти лише дебіторська заборгованість, за вирахуванням вищезазначених сум.

Посилаючись на те, що в оспорюваному договорі купівлі-продажу прав вимоги заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року визначена невірно, чим порушені її права, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем порушення її прав оспорюваним правочином та відсутності підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для визнання його недійсним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_7 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, не застосували до спірних правовідносин норми пункту 23 статті 1 та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Під час викупу 73 400,00 дол. США з метою конвертації в національну валюту (гривню) вказаної суми грошових коштів «ТАС-Комерцбанк» став знову власником активу в сумі 73 400,00 дол. США, а ОСОБА_4 стала власником суми грошових коштів у гривнях, за яку придбано житло. Отже, ОСОБА_4 зобов'язана повернути банку той актив, за який вона придбала житло.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: Національний банк України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., ПАТ «Омега Банк», про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та витребувано справу з Броварського міськрайонного суду Київської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що 01 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 2615/1107/71-022, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 73 400,00 дол. США з терміном повернення до 01 листопада 2032 року та сплатою 9,5 % річних. Кредитні кошти надавалися для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири № 184, загальною площею 28,60 кв. м, що розташована на вулиці Возз'єднання, 11 у місті Бровари Київської області, укладеним із продавцями ОСОБА_9 та ОСОБА_10

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» у порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, відступив, а ПАТ «Дельта Банк» придбало право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з нею 01 листопада 2007 року.

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 цього договору купівельна ціна за договором означає суму, що визначена як купівельна ціна у Додатку № 1 «Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги» щодо кожного права вимоги, і яка розраховується за формулою: купівельна ціна = номінальна вартість основної непогашеної суми кредиту помножена на 52 % плюс сума нарахованих відсотків та комісій, але несплачених до дати підписання.

За кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 2615/1107/71-022, укладеним із ОСОБА_4, визначено, що основна непогашена сума кредиту становить 560 745,34 грн, сума нарахованих, але несплачених процентів, - 3 553,39 грн, купівельна ціна - 295 140,97 грн, сума дисконту - 269 157,76 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що оспорюваним договором купівлі-продажу прав вимоги її заборгованість за кредитом визначена невірно, чим порушено її права, тому просила визнати його частково недійсним в частині записів у Додатку № 1 «Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З огляду на зазначені норми закону, встановивши, що під час укладення оспорюваного договору його сторонами дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення, а позивач не довела факту порушення її прав у зв'язку з укладенням цього договору, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи скарги про те, що договором купівлі-продажу прав вимоги її заборгованість за кредитом визначена невірно й мають розраховуватись, виходячи із суми грошових коштів, які безпосередньо сплачені на придбання квартири у розмірі 370 800,00 грн за вирахуванням сплачених нею коштів в рахунок погашення кредиту до 25 травня 2012 року та суми дисконту (знижки) як прощення суми боргу, колегія суддів відхиляє, оскільки за нормами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до кредитного договору банк надав позичальникові на придбання квартири грошові кошти (кредит) у розмірі 73 400,00 дол. США. Доказів належного і повного виконання своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_4 суду не надала, що є її процесуальним обов'язком відповідно до статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції), статті 81 ЦПК України.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року та постанови апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат

+