Головуючий у 1-й інстанції Капітонов В.І.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними і зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», просив визнати дії відповідача щодо списання коштів у сумі 14 745 грн. 73 коп. протиправними, заборонити ПАТ КБ «Приватбанку» здійснювати безпідставне зняття без згоди позивача грошових коштів з його депозитного рахунку, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 безпідставно стягненні кошти у розмірі 14 745 грн. 73 коп. зарахувавши їх на депозитний рахунок згідно з договором №SAMDN3409, також зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 21 840 грн. зарахувавши їх на картковий рахунок, з якого вони були не санкціоновано списані 28 жовтня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у 2012 році за його заявою у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» відкрито картковий рахунок та видана платіжна картка НОМЕР_1. За вказаною карткою позивачу встановлено кредитний ліміт. 28 жовтня 2014 року на мобільний телефон позивача надійшло смс-повідомлення з номеру «3700» з якого йому стало відомо, що з карткового рахунку без його розпорядження було списано спочатку 15 000 грн., а потім 6000 грн., а також комісія банку у розмірі 600 грн. і 240 грн. Після вказаної події він одразу звернувся на «гарячу лінію» КБ «ПриватБанка» де оператор підтвердив факт несанкціонованого списання коштів і заблокував картковий рахунок. Звернення було зареєстровано за №5320 і йому повідомили про проведення перевірки. 29 грудня 2014 року позивачу зателефонували з банку і повідомили, що знайшли злочинця і вдалося повернути частину грошей у розмірі 2000 грн. Відомості щодо вчинення злочину внесено до ЄРДР за №00327 28 січня 2015 року.

Після несанкціонованого зняття коштів з карткового рахунку, він фактично втратив можливість користування кредитним лімітом, тому баланс був від'ємним, а банк не повертав на рахунок знятті кошти. При цьому, 03 листопада 2015 року він отримав від банку смс-повідомлення з номеру «10060» про те, що з його депозитного рахунку списано банком 14 745 грн. 73 коп. на погашення простроченої заборгованості за кредитом.

Вважає, що банк діяв неправомірно, оскільки до закінчення дії договору, не приймаючи рішення про розірвання договору, без його лозволу зняв кошти з депозитного рахунку та направив їх на погашення кредиту, тобто коштів, якими заволоділи шахраї.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині позовних вимог про зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 проценти та пеню по депозитному вкладу №SAMDN3409 і зобов'язання провести перерахунок стану заборгованості по кредиту за картковим рахунком по платіжній картці НОМЕР_1 залишено без розгляду.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів у сумі 14 745 грн. 73 коп. протиправними. Заборонено ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснювати безпідставне зняття без згоди ОСОБА_2 грошових коштів з його депозитного рахунку згідно з договором №SAMDN3409. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 безпідставно стягненні кошти у розмірі 14 745 грн. 73 коп. зарахувавши їх на депозитний рахунок згідно з договором №SAMDN3409, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 21 840 грн. зарахувавши на картковий рахунок по платіжній картці НОМЕР_1. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави у розмірі 2819 грн. 20 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що з рахунків позивача списання коштів було вчинено відповідачем незаконно, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем були порушені Умови і правила надання банківських послуг, оскільки операція щодо переказів відбувалася за допомогою мобільного оператора з вимогою про блокування сім-карти або до органів внутрішніх справ по факту втрати або викрадання телефону, таким чином позивач своїми діями сприяв незаконному заволодінню сторонніми особами інформації щодо фінансового номеру, яка ідентифікує користувача карти та картрахунку.

Також, після здійснення спірної операції, позивач лише через декілька годин звернувся до банку з повідомленням про несанкціоновані транзакції, тому відповідальність за ризик збитків від здійснення операцій несе користувач.

Договірне списання банком та перерахування коштів на погашення заборгованості, в межах існуючої суми заборгованості за кредитним договором від 29 квітня 2013 року, відбулося відповідно до норм діючого законодавства, Умов та правил надання банківських послуг та положеннями договору, що підтверджується випискою по рахунку кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв'язку з тим, що суд надав належну правову оцінку змісту вимог, викладених у позовній заяві та доказам, прийняв обґрунтоване законне рішення. Доводи відповідача про те, що порушення з боку позивача призвело до заволодіння невідомими особами інформації, необхідної для зняття коштів з карткового рахунку, що позивач звернувся до банку лише через декілька годин після факту зняття коштів з карткового рахунку спростовуються матеріалами справи.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, свого представника в судове засідання не направив, заяв про відкладення розгляду не надав.

В судове засідання 23 квітня 2019 року позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. В судовому засіданні 11 квітня 2019 року, проведеному у режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

Кредитний договір від 29 квітня 2013 року складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів.

Також, 29 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про заощадження № SAMDN3409 (вклад «Депозит Плюс на 6 місяців»).

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 28 жовтня 2014 року з його картки через Інтернет систему «Приват24» було здійснено переказ коштів у сумі 15 000 грн. (+ комісія банку 600 грн.) та 6000 грн. (+ комісія банку 240 грн.).

Після отримання смс-повідомлень про проведення транзакцій з приводу несанкціонованого зняття з його кредитного рахунку грошових коштів позивач звернувся на гарячу лінії ПАТ КБ «ПриватБанк», заява зареєстрована за №5320.

Згідно довідки №6426/102/07 2016 від 09 липня 2016 року, СВ Центрального ВП МВПГУНП в Донецькій області, проводиться досудове розслідування за фактом крадіжки відносно гр.ОСОБА_2, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000327 від 28 січня 2015 року.

Досудове розслідування по кримінальному провадженню триває, винні особи не встановлені.

Станом на 03 листопада 2015 року з депозитного рахунку ОСОБА_2 було списано 14 745 грн. 73 коп. у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Право платника при укладенні договорів із банком передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб встановлено п. 26.1 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п.1.1.3.1.6. і 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті платіжного ліміту, в межах сум, які підлягають уплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк проводить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентном сумі заборгованості по договору.

Пунктом 16 депозитного договору від 29 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, у разі наявності кредитної заборгованості передбачено право банку на власний розсуд: після закінчення строку вкладу перерахувати вклад та нараховані проценти на поточний або картковий рахунок клієнта і в подальшому використовувати для погашення заборгованості; розірвати договір депозиту, при цьому банк письмово повідомляє клієнта про дату розірвання договору, перерахувати вклад та нараховані проценти на поточний або картковий рахунок клієнта і в подальшому використовувати для погашення заборгованості.

За положеннями ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками регламентуються Положенням «Про порядок емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 (далі Положення), яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 6.7, 6.8 Положення, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Відповідно до п.9 розділу 6 постанови Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2, відповідач посилався на умови договору надання банківських послуг, зокрема п.1.1.5.5, згідно якого банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, картку, контрольну інформацію клієнта, відправлену в SMS-повідомленні, ПіН-коді, ідентифікаторі користувача, полях системи Приват24 або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Згідно п.1.1.5.14 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації.

Банк не несе відповідальності за несанкціонований доступ до ПІН-коду клієнта під час реєстрації в системі Приват24 в разі відсутності ліцензійного програмного забезпечення, відсутності антивірусних і антішпіонських програм, що забезпечують захист від несанкціонованого доступу до інформації клієнта на персональному комп'ютері клієнта, з якого здійснюється реєстрація (п.2.3.2.7.3.1.13).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.2 ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач відразу повідомив банк на гарячу лінію про платіжні операції, що ним не виконувалися, тобто виконав вимоги п.2.1.3.8. Умов і правил надання банківських послуг та вимоги п.п. 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223. Крім того, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину, за якою 28 січня 2015 року відкрито кримінальне провадження.

Натомість, відповідачем не було доведеного того факту, який безспірно доводить, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню фінансового телефону, паролів доступу до системи Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Більш того, незважаючи на численні звернення позивача щодо проведення перевірки факту несанкціонованого переказу грошових коштів, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про проведення такої перевірки.

На виконання ухвали Селидівського міського суду від 20 серпня 2018 року про витребування доказів, представник відповідача надав письмові пояснення про неможливість надання відомостей щодо проведення службової перевірки за фактом несанкціонованого зняття коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 через їх відсутність.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції вірно прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

З огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що банк не вжив усіх передбачених законами заходів безпеки, не зарахував на рахунок користувача списані з його картки кошти, крім того, відповідачем не доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому дійшов правильного висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у знятті коштів з кредитної картки у розмірі 21 840 грн. й відповідно визнання протиправними дій банку щодо списання коштів на погашення такої кредитної заборгованості у розмірі 14 745 грн. 73 коп. та зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути вказані суми.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні справи по суті суд першої інстанції не врахував, що спірні платіжні операції було проведено після ідентифікації електронного платіжного засобу і його користувача під час здійснення транзакцій та вхід в систему «Приват24» з ІР адреса, який і раніше використовувався позивачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно з положеннями ч.2 ст.614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, проте належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин банком суду надано не було.

Так само не було надано суду доказів на спростування доводів позивача щодо негайного повідомлення про несанкціоновані транзакції, а в суді першої інстанції відповідач на наявність цих обставин не посилався.

Доводи апеляційної скарги є аналогічним доводам, викладеним відповідачем у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав відповідну правову оцінку. Ці доводи скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Є.Є. Мальцева

Т.І.Биліна