Справа № 299/39/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Фазикош Г.В.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області, ухваленого 22 березня 2018 року головуючим суддею Кашуба А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання права власності та стягнення суми за договором кредиту, -

встановив:

14.01.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що рішенням Виноградівського районного суду від 23.07.2015 року по справі за №299/1727/15-ц, було розірвано шлюб із відповідачем. За час шлюбу із відповідачем, ними разом за рахунок спільних коштів, було побудовано житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також за час шлюбу, 12.04.2011 року, на умовах кредитування, ними було отримано у ПАТ «Укрсоцбанк», кредит на суму 200000 (двісті тисяч) грн., згідно Договору кредиту №300/01 строком з 25.05.2011 року по 11 квітня 2018 року включно, зі сплатою фіксованої плати в розмірі по 2380 грн. в місяць. За вказані кредитні кошти, ними разом за рахунок також спільних коштів, було проведено реконструкцію квартири та здійснено перебудову її в нежитлове приміщення - магазин «Канцтовари», розташованого в АДРЕСА_3, що також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.1.3.1 Договору кредиту за №300/01 від 12.04.2011 року, в забезпечення виконання вимог кредитного договору, відповідач ОСОБА_3, за поручительством позивача, згідно Договору поруки за №300/01 від 12.04.2011 року, передав в іпотеку належний їм на праві спільної сумісної власності, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2. Як до моменту розірвання шлюбу, так і після розірвання шлюбу із відповідачем ОСОБА_3, погашення кредиту здійснюється за рахунок спільних коштів, а саме за рахунок одержання орендної плати від здачі в найом магазину «Канцтовари», згідно до Договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2015 року, які одержує та сплачує мати відповідача, оскільки сторони на даний час перебувають за кордоном.

На момент звернення до суду по кредитному договору залишилось оплатити суму 71400 грн.(заборгованість починаючи з 25 листопада 2015 року по 11 квітня 2018 року, що складає 30 календарних місяців*2380 грн.). Дане зобов'язання по сплаті кредиту, а саме його 1/2 частину позивач бере на себе.

На підставі вищенаведеного, з врахуванням поданої 09.01.2018 року заяви про зменшення позовних вимог позивач просила суд визнати за нею право власності на спільно набуте у шлюбі лише на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2, загальною площею 261 кв.м., житлова площа 69,3 кв.м., площа підвальних приміщень - 15,8 кв.м.

26.02.2016 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій вказувала, що позовні вимоги відповідач по основному позову визнає частково, а саме щодо поділу будинку по АДРЕСА_2 по 1/2 частині. В іншій частині ОСОБА_3 позов не визнає.

Заперечення аргументовано тим, що приміщення магазину «Канцтовари», яке розташоване в АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_3. До одруження з відповідачкою (10 червня 2006 року) він купив квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66.9 кв.м., в тому числі житловою 47.5 кв.м., що стверджується договором купівлі продажу квартири, посвідченого Виноградівською державною нотаріальною конторою 04.06.2002 року за реєстром №1603.

Рішенням Виноградівської міської ради за №551 від 22.04.2003 року позивачу надано дозвіл на реконструкцію квартири під магазин «Канцтовари».

Виноградівською районною державною адміністрацією 11 листопада 2003 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари» загальною пл. 89.1 кв.м., житловою пл. 14.6 кв.м.. В цей же день у Виноградівському РБТІ за позивачем зареєстровано право власності на дане приміщення.

За час перебування в шлюбі з відповідачкою за зустрічним позовом, ОСОБА_3 із квартири з вбудованим магазином «Канцтовари» за АДРЕСА_1, продав ОСОБА_5 приміщення площею 22.9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. за реєстром №1608.

В зв'язку із продажем частини приміщення, на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради за №191 від 29.06.2011 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на магазин «Канцтовари» та в рішенні вказано видати нове свідоцтво і вилучити Виноградівським РБТІ попереднє свідоцтво про право власності на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари», яке видано Виноградівським РДА 11.11.2003 року.

Виноградівською міською радою 06.07.2011 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ОСОБА_3, а саме: на магазин «Канцтовари» по АДРЕСА_1 загальною пл. 65.6 кв.м. Ніякої реконструкції приміщення не відбувалось, лише зменшилась площа приміщення з 89.1 кв. м. до 65.6 кв.м., що стверджується документами, які приєднані до матеріалів справи, а отже свідчить, що це майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя.

За час перебування в шлюбі сторони отримали у ПАТ «Укрсоцбанк» кредит на суму 200000 гривень на підставі Договору кредиту №300/01. Дану суму вони зобов'язались погашати, сплачуючи кожен місяць відсотки в розмірі 2380 гривень. Даний кредит ними було взято не на реконструкцію приміщення «Канцтовари», як вказує ОСОБА_1 в позовній заяві, а на закупівлю будматеріалів та виконання будівельних робіт в будинку по АДРЕСА_2, що стверджується орієнтованим кошторисом, який є в кредитній справі, і який приєднаний до зустрічної позовної заяви та кредитним договором, який укладений банком з ОСОБА_3 як фізичною особою, а не як з приватним підприємцем.

З відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_3 перебував у шлюбі з 10.06.2006 року по 23 липня 2015 року. Після розірвання шлюбу з 01 серпня 2015 року і до 26 січня 2016 року позивачем сплачено кошти по кредитному договору №300/01 від 12.04.2011 року на суму 25 402 гривень. Отже з цієї суми ОСОБА_1 зобов'язана повернути ОСОБА_3 половину суми 12 701 гривень. Крім того, з 26 січня 2016 року і до 11 квітня 2018 року необхідно по тілу кредиту сплатити банку суму 64 340 гривень. Відповідно 1/2 частина по грошовому зобов'язанню ОСОБА_1 становить суму 32170 гривень, які повинні бути повернуті відповідачкою позивачу. Грошові зобов'язання по кредиту підтверджені довідкою за №12, наданою ПАТ «Укрсоцбанк» від 26 січня 2016 року та випискою по особовому рахунку НОМЕР_3 від 26 січня 2016 року.

На підставі викладеного представник позивача за зустрічним позовом просила суд постановити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в частині позову про визнання права власності по 1/2 частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на магазин «Канцтовари», загальною площею 65.6 кв.м. по АДРЕСА_1 Закарпатської області, як на частки у спільному майні подружжя. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_2, приміщення магазину «Канцтовари», загальною площею 65.6 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 і яке зареєстроване за ним на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Виноградівською міською радою 06.07.2011 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 одноразово суму 12701 грн., які оплатив ОСОБА_3 по Договору кредиту № 300/01 від 12.04.2011 року за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 одноразово суму 32170 гривень по тілу кредиту за Договором № 300/01 від 12.04.2011 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

10.03.2016 року ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області зустрічний позов ОСОБА_3, інтереси якого представляє ОСОБА_4, до ОСОБА_1, третя особа: ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання права власності та стягнення суми по договору кредиту, об'єднано з первісним позовом.

Рішенням Виноградівського районного суду від 22 березня 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 загальною площею 261 кв.м., житлова площа 69,3 кв.м., площа підвальних приміщень - 15,8 кв.м..

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 загальною площею 261 кв.м., житлова площа 69,3 кв.м., площа підвальних приміщень - 15,8 кв.м..

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі рішення суду здійснити державну реєстрацію визнаного за ними нерухомого майна.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, приміщення «Канцтовари» загальною площею 65.6 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 і яке зареєстроване за ним на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Виноградівською міською радою 06.07.2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, кошти, сплачені по кредитному договору №300/01 від 12.04.2011 року в сумі 12701 (дванадцять тисяч сімсот одну) гривню, які оплатив ОСОБА_3 за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року.

В іншій частині відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_1, виплатити ОСОБА_3 різницю в сплаченому судовому зборі в розмірі 136 (сто тридцять шість) гривень 57 (п'ятдесят сім) копійок.

ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку дане рішення в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми сплаченої на погашення кредитної заборгованості в розмірі 12701грн. В апеляційній скарзі просить в даній частині скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог зустрічного позову. В обґрунтування скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що подружжя Горват отримало кредитні кошти та використали їх для будівництва будинку по АДРЕСА_2 Такий будинок введено в експлуатацію ще в 2010 році, а кредитні кошти отримано в квітні 2011 року. Будинок збудовано за особисті кошти ОСОБА_1, які вона отримала внаслідок відчуження своєї квартири по АДРЕСА_4 Кредитні зобов'язання погашають виключно за кошти ОСОБА_1, які вона отримує в якості оренди належного їй майна. Саме за її кошти, в тому числі отримані від родичів зі США, вона погашала кредит, а том саме вона має право на стягнення з ОСОБА_3 половину таких коштів, а не навпаки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 половини коштів сплачених на погашення заборгованості з кредитного договору за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року, то апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду виключно в цій частині.

Встановлено, що 10.06.2006 рок між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області було укладено шлюб, актовий запис №95 (Т.1 а.с.10), який розірвано на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.07.2015 року у справі №299/1727/15-ц (Т.1 а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради №170 від 22.06.2010 року на ім'я ОСОБА_3 30.06.2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідач є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.12-13).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.06.2002 року ОСОБА_3 придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (Т.1 а.с.62), тобто до укладення шлюбу із позивачем за первісним позовом.

Виноградівською районною державною адміністрацією 11 листопада 2003 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари» загальною пл. 89.1 кв.м., житловою пл. 14.6 кв.м. (Т.1 а.с.71).

В цей же день,у Виноградівському РБТІ, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на дане приміщення, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1961463 (Т.1 а.с.71 на звороті).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. 29.12.2010 року за реєстром №1608, ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 приміщення площею 22.9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (Т.1 а.с.67).

В зв'язку із продажем частини приміщення, на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради за №191 від 29.06.2011 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на магазин «Канцтовари», що розташований за адресою: АДРЕСА_3, та в рішенні вказано видати нове свідоцтво і вилучити Виноградівським РБТІ попереднє свідоцтво про право власності на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари», яке видано Виноградівським РДА 11.11.2003 року (Т.1 а.с.69).

12.04.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №300/01, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в розмірі 200 000 гривень, зі сплатою відсотків в розмірі 18,90 відсотків річних до 25 числа кожного місяця, починаючи з 11.05.2011 року по 11.04.2018 року. В забезпечення кредитних зобов'язань було також укладено договір поруки №300/01 від 12.04.2011 року, де кредитор - ПАТ «Укрсоцбанк», позичальник - ОСОБА_3, поручитель - ОСОБА_1 (Т.1 а.с.19-25).

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_3 про стягнення половини коштів сплачених на погашення заборгованості з кредитного договору за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір було укладено в інтересах сім'ї, і оскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_3 сплачував заборгованість за кредитним договором, то половину з цієї суми слід стягнути з ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Судом вірно встановлено, що кредитний договір від 12.04.2011 року укладений ОСОБА_3 інтересах сім'ї, а отже такий договір створює обов'язки для другого з подружжя.

При цьому безпідставним є посилання апелянта на помилковість висновку суду про те, що подружжя Горват отримало кредитні кошти та використало їх для будівництва будинку по АДРЕСА_2 оскільки суд такого висновку не робив. Суд лише констатував, що договір укладено в інтересах сім'ї без конкретизації на що було використано кредитні кошти. Такий висновок суду є вірний, позаяк в своїй же позовній заяві ОСОБА_1 визнала таку обставину та не заперечувала щодо покладення на неї зобов'язання щодо сплати половини кредитних коштів.

Отже судом правильно застосовано ч.4 ст. 65 СК України в даному випадку.

Також судом вірно встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року ОСОБА_3 сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 25402 грн.

Вказана обставина підтверджується листом ПАТ «Укрсоцбанк» (т.1 а.с.74) та випискою з рахунку боржника ОСОБА_3

На думку апеляційного суду у разі погашення заборгованості за кредитним договором існує презумпція того, що таке погашення здійснюється саме боржникам за договором. При цьому така презумпція може бути спростована, однак особа, яка спростовує факт погашення заборгованості саме боржником, повинна надати відповідні належні та допустимі докази того, що саме за рахунок її коштів здійснено погашення заборгованості. Однак ОСОБА_1 таких доказів не надано.

Так, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що кредит погашався за кошти отримані нею від оренди нерухомого майна, оскільки як вірно зазначив суд першої інстанції договір оренди укладено щодо приміщення, яке належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності (Т.2 а.с.110-113). Таке приміщення не є спільною сумісною власністю сторін по справі, позаяк рішення суду першої інстанції в частині визнання такого приміщення особистою власністю ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржується. Та обставина, що в догові оренди у якості орендодавця зазначена ОСОБА_1 не може свідчити, що остання є власником орендної плати, оскільки згідно ст. 761 ЦК України орендодавцем може бути лише власник речі або особа, які належать майнові права на неї. Власником магазину «Канцтовари», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 є саме ОСОБА_3, жодних доказів наявності у ОСОБА_1 якихось майнових прав на таке майно матеріали справи не місять, а відтак саме ОСОБА_3 може вважатися власником орендної плати, отриманої за користування таким майном.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду 22 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів, сплачених по кредитному договору №300/01 від 12.04.2011 року в сумі 12701 (дванадцять тисяч сімсот одну) гривню, які оплатив ОСОБА_3 за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: