РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1858/18

Провадження № 2/643/475/19

06.03.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Майстренко О.М. , за участю секретаря судового засідання Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, 3-тя особа ЖК «Родник-3 » про визнання права власності, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у шлюбі починаючи з 19.01.1985 року по 19.03.1991 рік. За цей час у них народився син- Болотін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 06.06.1989 року № 96/2, як особам які перебувають у черзі на отримання житла, як черговики кооперативної черги було надано громадянину ОСОБА_2 2-х кімнатну квартиру № 21 в будинку 232-Б (буд. № 53 мікрорайону «Северний-1») у місті Харкові.

Перший пайовий внесок у розмірі 3000 рублів було зроблено 02.08.1989 року.

19.03.1991 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Будинок № 232-Б було здано в експлуатацію лише наприкінці 1993 року. Позивачка ОСОБА_1 разом зі своїм сином (на той час малолітнім) відразу й почали проживати в даній квартирі.

Починаючи з 09.09.1994 року позивачка разом з сином були зареєстровані та фактично проживають в даній квартирі по теперішній час.

18.12.1992 року ОСОБА_1 було сплачену чергову суму пайового внеску в розмірі 4000 карбованців. 16.03.1993 року ОСОБА_1 було сплачену чергову суму пайового внеску в розмірі 43 500 карбованців. Повну сплату пайового внеску та паєнакопичень було здійснено 14.05.1993 року у сумі 130 500 карбованців, що підтверджується довідкою ЖБК «Родник-3». Пайові внески були записані на ОСОБА_1

Однак, свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру та державна реєстрація цього права не здійснювалися у зв'язку з тим, що відповідно до раніше діючому законодавству право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації.

Позивачка не може розпорядитися своїм житлом: продати, подарувати, передати в управління або іпотеку, бо відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Бажаючи належно оформити своє право власності на дане нерухоме майно позивачка звернулась КП « Харківського міського бюро технічної інвентаризації», щодо виготовлення технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 в м.. Харкові не є можливим, так як право власності станом на день звернення зареєстровано за іншою фізичкою особою.

Квартира № 21 по вулиці Дружби Народів. 232- Б була частиною договору обміну між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселялися у квартиру АДРЕСА_3 Б. У зв'язку із чим був оформлений договір купівлі-продажу даної квартири від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_4

ОСОБА_2, отримавши ордер, вселявся у квартиру АДРЕСА_4; ОСОБА_1 вселялася в квартиру № 237 в домі ЖСК по вулиці Родниковій, 13 в звязку з чим був оформлений договір купівлі-продажу даної квартири на її ім'я від імені ОСОБА_5

Дані правочини були визнані недійсними рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 1994 року, і за наслідками цього рішення всі вищезазначені квартири мали повернутися до їх першочергових володільців (тобто відбулася реституція). Дане рішення набрало законної сили 31.05.1994 р., але до виконання звернуте не було. Отже, як наслідок, квартира № 21 по вулиці Дружби Народів. 232- Б у м. Харкові зареєстрована за іншою особою - ОСОБА_4

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.У звязку з чим позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивачка надала до суду заяву, якою позов підтримала, просила його задовольнити, розглядати справу у відсутності позивача, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача: Харківська міська рада в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Зі згоди представника позивача, позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представник 3-ї особи: ЖК «Родник-3» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у шлюбі починаючи з 19.01.1985 року, відповідно копії свідоцтва про шлюб ІІІ-ВЛ №269979 виданого повторно Палацом одруження «Дзержинський» 11.03.1987 року, актовий запис № 142.

За цей час у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син- Болотін ОСОБА_3, 12.07.1985 року,відповідно свідоцтва про народження ІV-ВЛ № 255879, виданого Палацом одруження м. Харкова 17.08.1985 року, актовий запис № 7579.

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 06.06.1989 року № 96/2, як особам які перебувають у черзі на отримання житла, як черговики кооперативної черги було надано громадянину ОСОБА_2 2-х кімнатну квартиру № 21 в будинку 232-Б (буд. № 53 мікрорайону «Северний-1») у місті Харкові.

Перший пайовий внесок у розмірі 3000 рублів було зроблено 02.08.1989 року.

19.03.1991 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2О розірвано, відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу ІІ ВЛ № 448488, виданого Дзержинським відділом ЗАЦС м.Харкова 26.03.1991 року ,актовий запис № 288.

Будинок № 232-Б було здано в експлуатацію лише наприкінці 1993 року. Позивачка ОСОБА_1 разом зі своїм сином (на той час малолітнім) відразу й почали проживати в даній квартирі.

Починаючи з 09.09.1994 року позивачка разом з сином були зареєстровані та фактично проживають в даній квартирі по теперішній час, що підтверджується довідкою ЖК «Родник -3» № 023к від 05.04.2017 року та копією форми А ,що знаходяться в матеріалах справи.

18.12.1992 року ОСОБА_1 було сплачену чергову суму пайового внеску в розмірі 4000 карбованців. 16.03.1993 року ОСОБА_1 було сплачену чергову суму пайового внеску в розмірі 43 500 карбованців. Повну сплату пайового внеску та паєнакопичень було здійснено 14.05.1993 року у сумі 130 500 карбованців, що підтверджується довідкою ЖБК «Родник-3» 071к від 09.06.2017 року та № 083к від 21.06.2017 року, пайові внески були записані на ОСОБА_1

Свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру та державна реєстрація цього права не здійснювалися у зв'язку з тим, що відповідно до раніше діючому законодавству право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації.

Позивачка не може розпорядитися своїм житлом: продати, подарувати, передати в управління або іпотеку, бо відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Бажаючи належно оформити своє право власності на дане нерухоме майно позивачка звернулась КП « Харківського міського бюро технічної інвентаризації», щодо виготовлення технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 Б в Харкові не є можливим, так як право власності станом на день звернення зареєстровано за іншою фізичгою особою.

Квартира № 21 по вулиці Дружби Народів. 232- Б була частиною договору обміну між ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за яким: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселялися у квартиру АДРЕСА_3 Б. У зв'язку із чим був оформлений договір купівлі-продажу даної квартири від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_4;

ОСОБА_2, отримавши ордер, вселявся у квартиру № 66 по вулиці Каширській. 12; ОСОБА_1 вселялася в квартиру № 237 в домі ЖСК по вулиці Родниковій, 13 в звязку із був оформлений договір купівлі-продажу даної квартири на її ім'я від імені ОСОБА_5

Дані правочини були визнані недійсними рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 1994 року, і за наслідками цього рішення всі вищезазначені квартири мали повернутися до їх першочергових володільців (тобто відбулася реституція).

Ухвалою судової колегії з цивільних справ Харківського обласного суду від 31.05.1994 року рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.04.1994 року залишено без змін , а касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.04.1994 року по справі № 2-174/94 набрало законної сили 31.05.1994 року.

Відповідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету позову, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісності здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ст . 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у порядку, передбаченому законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. З ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного і житлового кооперативу стає її власником.

Згідно ч. 2 ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію» у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно- будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п. 6) зазначено, що суди повинні маги на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю.

Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.

На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом .

Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 правомірно свого часу набула право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_5, оскільки вказана квартира була надана родині у користування, а у подальшому позивачем як членом житлового кооперативу було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру.

Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.

Суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Враховуючи перелічені норми суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_1 на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обовязкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 06.06.1989 року № 96/2 , як особам які перебувають у черзі на отримання житла, як черговики кооперативної черги було надано громадянину ОСОБА_2 2-х кімнатну квартиру № 21 в будинку 232-Б (буд. № 53 мікрорайону « Северний-1») у місті Харкові, позивачкою ОСОБА_1Є внесено сплату пайового внеску та паєнакопичень 14.05.1993 року у сумі 130 500 карбованців, що підтверджується довідкою ЖБК «Родник-3», а у подальшому позивач не отримала свідоцтва про право власності на це майно та не зареєструвала його в БТІ, таким чином існує спір щодо підтвердження права власності позивача на вказану квартиру.

За змістом ст. 392 ЦК України в редакції від 2003 року, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну квартиру, набутого свого часу правомірно.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_6. внаслідок проведення нею сплати пайових внесків за вказану квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 200, 263, 265,280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 до Харківської міської ради про визнання права власності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_7.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційної інстанції , протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.