АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/538/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 302000000 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_5,

відповідач приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6,

треті особи: публічне акціонере товариство комерційний банк «ПриватБанк», служба у справах дітей Черкаської міської ради;

особа, яка подала апеляційну скаргу акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2019 року у складі судді Пироженко С.А. повний текст рішення складений 25 січня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6, треті особи: ПАТ КБ «ПриватБанк», служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання дій приватного нотаріуса ОСОБА_6 протиправними та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 березня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № СSІРGК00000054, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 28 010 доларів США на термін до 16 березня 2027 року та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки від 16 березня 2007 року відповідно до якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 квітня 2015 року з ОСОБА_5 було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, кошти в сумі 24 342,90 доларів США, за курсом 12,95 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 жовтня 2014 року, еквівалентно 315 240,57 грн.

Постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції №48774991 від 5 жовтня 2015 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_5

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, від 17 грудня 2016 року, у справі №712/11271/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, було знято арешт з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, накладений державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції згідно постанови від 5 жовтня 2015 року - ВП №48774991.

Тобто, в період часу з 5 жовтня 2015 року по 17 грудня 2016 року квартира перебувала під арештом, встановленого постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС у виконавчому провадженні №48774991.

На початку квітня 2018 року, на його адресу надійшла копія позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення. Відповідно до змісту даної позовної заяви, 19 жовтня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки від 16 березня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у державному реєстрі під № 1029.

Відповідно до долученого до позовної заяви витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація права власності на квартиру проводилась приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6, номер запису про право власності 17061162, від 19 жовтня 2016 року.

Вказане рішення нотаріуса вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки нотаріусом, як державним реєстратором було допущено ряд порушень норм чинного законодавства, що призвело до незаконної державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 від 16 жовтня 2016 року, індексний номер: 32017847, від 24 жовтня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2019 року рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 від 16 жовтня 2016 року, індексний номер: 32017847, від 24 жовтня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за ПАТ КБ «ПриватБанк», скасовано.

Рішення суду мотивоване тим, що на момент прийняття приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», існувало наявне зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна. Позивач не був належним чином повідомлений про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на належне йому нерухоме майно, що в свою чергу, згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виключало можливість здійснення приватним нотаріусом реєстраційних дій по державній реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки.

В лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подав на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована, тим, що Банк скористався своїм правом на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки. У звязку з цим належним чином повідомив листом ОСОБА_5, що він є боржником перед Банком та Банк має намір здійснити перехід права власності на предмет іпотеки або укласти від свого імені договір купівлі продажу нерухомого майна. Вважає, що позивач надав згоду на перехід права власності на предмет іпотеки, так як він отримав копію листа Банку та заперечень щодо переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки квартири, або повідомлення про намір придбати предмет іпотеки, ОСОБА_5 не надав.

Вважає, що висновок суду стосовно того, що реєстрація права на нерухоме майно приватним нотаріусом була неправомірною є помилковим і не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам законодавства.

20 березня 2019 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що судом першої інстанції було повно, всебічно та обєктивно досліджено матеріали справи, прийняте законне та обгрунтоване рішення, просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2019 року без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № СSІРGК00000054, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 28 010 доларів США на термін до 16 березня 2027 року.

Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 16 березня 2007 року, відповідно до якого останній надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 квітня 2015 року з ОСОБА_5 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, кошти в сумі 24 342,90 доларів США, за курсом 12,95 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 жовтня 2014 року, еквівалентно 315 240,57 грн. та судовий збір у розмірі 3152,41 грн., а всього 318 392,98 грн. (а.с.9-10).

Постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції №48774991 від 15 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 712/16449/14-ц виданого 3 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 318 392,98 грн. (а.с.11).

Постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції №48774991 від 5 жовтня 2015 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_5 (а.с.12).

19 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було внесено запис № 17061162 про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру за адресою: м. Черкаси, вул. Рози Люксембург (Самійла Кішки) 220, кв. 96, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 320117847 від 24 жовтня 2016 року. Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 16 березня 2007 року (а.с.107-110).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, позовні вимоги задоволено, знято арешт з нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_3, накладений державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції згідно постанови від 5 жовтня 2015 року ВП № 48774991 (а.с.13-14).

Згідно із статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»).

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення, як передбачено у частині 1 статті 56 ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не зясував та не навів у своєму рішенні, яким чином були порушені права позивача внаслідок вчинення державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій з огляду на те, що арешт був накладений на майно, яке позивач передав в іпотеку, та рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 квітня 2015 року з ОСОБА_5 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до пункту 27 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь якій особі та будь яким способом, в тому числі на біржі , на підставі договору купівлі продажу у порядку статті 38 ЗУ «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити необхідні дії від імені іпотекодавця, у т. ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності не нерухоме майно (а.с.6-8).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, а отже скасування рішень державного реєстратора з проведення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за Банком буде порушувати право Банку відповідно до договору про іпотеку на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, 2 вересня 2016 року, Банк звернувся до ОСОБА_5 із вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. При цьому, Банк попередив, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобовязання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі продажу з будь якою особою покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки (а.с.52).

В матеріалах справи міститься копія поштового повідомлення про отримання вищевказаної вимоги ОСОБА_5 5 вересня 2016 року, яка судом першої інстанції не була взята до уваги , як належний доказ отримання даної вимоги, оскільки при дослідженні цього документу судом першої інстанції було встановлено, що повідомлення містить незаповнені графи, що є обовязкові для заповнення, зокрема не містить особистого підпису ОСОБА_5 про отримання, а в відомостях про отримання зазначено лише прізвище, до того ж зазначене з помилкою - «Поберезський», а не «Поберезький».

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, виходячи із наступного.

Правила надання послуг поштового зв'язку (далі - Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

У пункті 106 Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв'язку.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв'язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання грунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов'язків.

Вищевказане узгоджується з доводами, викладеними в Постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа № 222/1402/16-а).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що дане поштове повідомлення не є належним доказом отримання ОСОБА_5 вимоги Банку.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду в апеляційному порядку, виходить також з того, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що спірні правовідносини з державної реєстрації права власності на нерухоме майно повязані та виникають з договірних відносин між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме з договору іпотеки та його реалізації, безпосередньо впливають на цивільні права вказаних субєктів. Тобто, спірні правовідносини повязані із захистом права власності ОСОБА_5 та з належним виконанням умов цього договору. При цьому належним відповідачем у даній справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на квартиру. А тому в даному спорі належним відповідачем має бути Банк.

Такий висновок узгоджується із Постановою ОСОБА_9 Верховного Суду від 13 березня 2019 року (справа № 202/30/17) та Постановою ОСОБА_9 Верховного Суду від 18 вересня 2018 року (справа № 823/235/16).

Наведене свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права при розгляді справи, що у відповідності до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, понесені АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати на оплату судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_5

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2019 року у даній справі скасувати.

ОСОБА_5 в позові до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонере товариство комерційний банк «ПриватБанк», служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання дій приватного нотаріуса протиправними та скасування державної реєстрації, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2019 року.

Судді: В.В. Пономаренко

ОСОБА_2

ОСОБА_4