КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/1334/14-ц

номер провадження: 22-ц/824/6600/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 січня 2019 року у складі судді Колдіної О.О., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка НазараВасильовича про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ПавлюкН.В. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Подання мотивоване тим, що 27 квітня 2018 року приватним виконавцем Павлюком Н.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №56291691 з примусового виконання виконавчого листа №752/1334/14-ц, виданого 14 грудня 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 50 737,81 доларів США. 27 квітня 2018 року в межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 02 травня 2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено в банківські установи для виконання.

Зазначав, що згідно відповіді ПАТ КБ «Глобус» від 10 травня 2018 року на рахунках боржника ОСОБА_1 були кошти на загальну суму 192 361 грн 21 коп., які виконавцем було примусово списано і перераховано стягувачу у встановленому законом порядку в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим документом. Згідно відповіді ПАТ АБ «Південний» від 14 травня 2018 року залишок коштів на рахунках боржника складав 14 369 грн 47 коп., які виконавцем було примусово списано і перераховано стягувачу у встановленому законом порядку в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим документом. У інших банках згідно отриманих виконавцем відповідей у ОСОБА_1 рахунки були відсутні.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в місті Києві територіального сервісного центру №8041 Міністерства внутрішніх справ України від 25 травня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб «Honda Civic», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1, 2007 року випуску, який перебуває в розшуку.

Постановою приватного виконавця від 30 травня 2018 року описано та накладено арешт на майно боржника, а саме, на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1. В процесі примусового виконання було визначено вартість вказаної частки квартири у розмірі 433 528 грн та передано на реалізацію ДП «Сетам». Згідно протоколу проведення електронних торгів ДП «Сетам» від 09 жовтня 2018 року треті торги не відбулись у зв'язку з відсутністю допущених учасників за стартовою ціною 303 469 грн 60 коп. Згідно акту приватного виконавця від 11 жовтня 2018 року нереалізоване майно передано стягувачу в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим документом.

Вказував, що на момент звернення до суду залишок боргу за виконавчим документом становить 820 839 грн 98 коп., а також залишок несплаченої основної винагороди приватного виконавця в розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню.

Зазначав, що стягувачем до матеріалів виконавчого провадження надано копії документів, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на будинок за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,0593 га на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, СТ «Озерне», які відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно не зареєстровані за боржником.

З урахуванням наведеного, приватний виконавець Павлюк Н.В. з метою забезпечення повного виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва 27 грудня 2017 року у справі № 752/1334/14-ц просив звернути стягнення на незареєстроване у встановленому порядку майно боржника ОСОБА_1, а саме, земельну ділянку площею 0,0593 га та садовий будинок, що розташовані по АДРЕСА_3.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 січня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. задоволено частково.

Звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,0593 га, яка знаходиться на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради у СТ «Озерне», і передана у приватну власність ОСОБА_1 на підставі рішення 8 сесії 22 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 07 жовтня 1997 року, право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку.

В іншій частині подання відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не в повному обсязі виконав рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року в частині стягнення грошових коштів та в нього існує залишок боргу за виконавчим документом. Враховуючи, що у боржника відсутні кошти чи рухоме майно, на яке можна звернути стягнення для забезпечення виконання рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,0593 га, що розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради у СТ «Озерне», право власності на яку за боржником не зареєстроване у встановленому законом порядку, однак в матеріалах виконавчого провадження є докази, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватним виконавцем була порушена черговість звернення стягнення на майно боржника, що встановлена Законом України «Про виконавче провадження». Вказує, що судом не враховано, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на транспортний засіб «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, який відповідно до постанови приватного виконавця про опис та арешт майна боржника від 24 квітня 2018 року у іншому виконавчому провадженні №56214639 переданий боржнику на відповідальне зберігання. Однак виконавець не вжив заходів щодо примусової реалізації вказаного автомобіля в першу чергу, як об'єкту рухомого майна.

Зазначає, що ОСОБА_1 належить інше майно, на яке можна звернути стягнення, а саме: отримана ним у спадщину після смерті його матері квартира АДРЕСА_2, на яку він не отримав свідоцтво про право на спадщину; гаражний бокс АДРЕСА_4, який був збудований ОСОБА_1 за час шлюбу із позивачем, право власності на який не було оформлено боржником в установленому законом порядку.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що боржник проживає та користується садовим будинком та земельною ділянкою площею 0,0593 га, що розташовані на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради у СТ «Озерне», і цей будинок є його єдиним житлом, а тому вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення на таке майно. До того ж суд не врахував, що звернення стягнення на земельну ділянку без звернення стягнення на розташованого на ній житлового будинку відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Стягувач ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що на даний час неможливо звернути стягнення та реалізувати належний боржнику транспортний засіб «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, оскільки місце його перебування невідоме, а боржник добровільно не надає приватному виконавцю вказаний автомобіль для реалізації.Вказує, що ОСОБА_1 з 2002 року здає в оренду квартиру АДРЕСА_2. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Приватний виконавець Павлюк Н.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що твердження боржника про порушення приватним виконавцем черговостізвернення стягнення на майно боржника не ґрунтується на вимогах ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, зокрема, що черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Зазначає, що приватним виконавцем в ході виконання виконавчого документа було звернуто стягнення на кошти боржника на рахунках в банківських установах, однак за їх рахунок виконати виконавчий документ не вдалось. Вказує, що в межах даного виконавчого провадження ОСОБА_1 добровільно не надав належний йому транспортний засіб «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1, а тому автомобіль оголошено у порядку, встановленому законодавством України. Зазначає, що в апеляційній скарзі боржник посилається на наявність у нього майна, проте не вказує причини невиконання рішення суду за рахунок цього майна та причини не надання його в добровільному порядку для проведення опису й арешту майна. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині відмови у задоволенні подання приватного виконавця Павлюка Н.В. про звернення стягнення на садовий будинок по АДРЕСА_3. Тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність постановленої в цій частині ухвали суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Поділено грошові кошти по 1/2 кожному, які знаходились на рахунках у банківських установах на ім'я ОСОБА_1 у відповідних грошових одиницях, та які були зняті ним з рахунку, а саме: 1/2 від встановлених 101 475,62 доларів США; 1/2 від встановлених 10 485,59 євро; 1/2 від встановлених 473 168 грн 51 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 50 737,81 доларів США, 5 242,79 євро, 236 584 грн 25 коп.

Поділено спільне майно подружжя «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частини автомобіля за кожним із них.

Визнано за ОСОБА_4 право власності як співзабудовника на 1/2 частини збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - дачного будинку по АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_4 право на 1/2 частини паєнагромадження внесеного за рахунок спільних грошових коштів подружжя в якості оплати паю гаражного боксу АДРЕСА_4.

Визнано право ОСОБА_4 на оформлення та реєстрацію у відповідних органах та у встановленому законодавством порядку, права власності на 1/2 частини кожного наступного нерухомого майна: дачного будинку по АДРЕСА_3; гаражного боксу АДРЕСА_4.

У задоволенні решти позовних вимог за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти - відмовлено.

На виконання вказаного рішення Голосіївським районним судом міста Києва 14 грудня 2017 року був виданий виконавчий лист № 752/1334/14-ц.

27 квітня 2018 року приватним виконавцем Павлюком В.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56291691 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва № 752/1334/14-ц від 14 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 50 737,81 доларів США.

Встановлено, що в рамкахвиконавчого провадження №56291691 приватним виконавцем Павлюком В.Я. було направлені запити до банківських установ з метою виявлення та опису наявних у боржника ОСОБА_1 грошових коштів.

Так,згідно відповіді ПАТ КБ «Глобус» від 10 травня 2018 року на рахунках боржника ОСОБА_1 були кошти на загальну суму 192 361 грн 21 коп., які виконавцем було примусово списано і перераховано стягувачу у встановленому законом порядку в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим документом.

Згідно відповіді ПАТ АБ «Південний» від 14 травня 2018 року залишок коштів на рахунках боржника складав 14 369 грн 47 коп., які приватним виконавцем також було примусово списано і перераховано стягувачу у встановленому законом порядку в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим документом.

Також приватним виконавцем отримано відповіді від інших банків, а саме: згідно відповіді ПАТ «Мегабанк» від 23 квітня 2018 року на рахунках боржника відсутні кошти; згідно відповіді АТ «Таскомбанк» від 24 квітня 2018 року на рахунках боржника відсутні кошти; згідно відповіді ПАТ «Альфа Банк» від 24 квітня 2018 року у боржника відсутні рахунки в банку; згідно відповіді ПАТ «Ощадбанк» у боржника відсутні кошти на рахунку; згідно відповіді ПАТ «Банк Восток» від 13 серпня 2018 року у боржника відсутні рахунки в банку; згідно відповіді АТ «Укрсоцбанк» від 10 серпня 2018 року боржник в банку не обслуговується; згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк Аваль» боржник не є клієнтом банку; згідно відповіді ПАТ «Універсал Банк» від 07 серпня 2018 року в боржника відсутні відкриті рахунки в банку; згідно відповіді ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» від 06 серпня 2018 року боржник у вказаному банку не обслуговується; згідно відповіді АТ «Таскомбанк» від 06 серпня 2018 року у боржника відсутні кошти на рахунках; згідно відповіді ПАТ «Сбєрбанк» від 07 серпня 2018 року у боржника відсутні рахунки у вказаному банку; згідно відповіді ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» від 07 серпня 2018 року боржник не є клієнтом банку; згідно відповіді ПАТ «КБ ПриватБанк» в боржника відсутні відкриті рахунки в банку; згідно відповіді ПАТ «А-Банк» в боржника відсутні відкриті рахунки в банку; згідно відповіді ПАТ «УкрСиббанк» у боржника відсутні відкриті рахунки в банку.

Постановою приватного виконавця Павлюка В.Я. від 30 травня 2018 року описано та накладено арешт на майно боржника, а саме, 1/4 частини квартири за адресою: місто Київ, вул.Саксаганського, 101, яку в подальшому передано на реалізацію ДП «Сетам».

Відповідно до акту приватного виконавця від 11 жовтня 2018 року у зв'язку з нереалізацією майна на користь третіх осіб та заявою стягувача від 10 жовтня 2018 року, нереалізоване майно передано стягувачу в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим документом.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна від 16 січня 2018 року об'єкти нерухомого майна за боржником зареєстрованими не значаться.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Михайлівсько - Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 жовтня 1997 року ОСОБА_7 передано безоплатну у власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 592,52 кв.м, яка закріплена за СТ «Озерне».

В ході виконання рішення суду стягувачем надано для приєднання до матеріалів виконавчого провадження копію технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна: будинок за адресою: АДРЕСА_3.

Встановлено, що право власності на зазначені об'єкти нерухомого майна не зареєстровані ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Згідно з ч.10 ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно, що належать боржнику від інших осіб. Після надходження відомостей про наявність боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає і реалізує в установленому цим Законом порядку.

Згідно з положеннями ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється в разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме маймо боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Зі змісту зазначених норм вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одними із загальних засад державної реєстрації є обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав та публічність державної реєстрації прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Державній реєстрації прав підлягають: І) право власності: 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітального спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі, або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Установивши, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0593 га на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради у СТ «Озерне», право власності на яку ним не зареєстровано у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення подання приватного виконавця в частині звернення стягнення на вказану вище земельну ділянку для забезпечення виконання рішення.

Таким чином ухвала суду першої інстанції в цій частині є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на транспортний засіб «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, який на даний час перебуває у боржника на відповідальному зберіганні, однак виконавець не вжив заходів щодо примусової реалізації вказаного автомобіля в першу чергу, як об'єкту рухомого майна, є необґрунтованими.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, приватний виконавець Павлюк Н.В. у відзиві зазначає, що ОСОБА_1 добровільно не надав йому транспортний засіб «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1, для опису й реалізації, а тому автомобіль оголошено в розшук у порядку, встановленому законодавством України. Місце перебування транспортного засобу виконавцю невідоме.

Згідно з п.1 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 надавав приватному виконавцю у даному виконавчому провадженні №56291691 транспортний засіб «Honda Civic», д.н.з.НОМЕР_1, 2007 року випуску, для його опису й реалізації з метою звернення стягнення на цей автомобіль та виконавець ухилився від вчинення вказаних виконавчих дій, і таких доказів боржник суду не надав, що є його процесуальним обов'язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України. Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що виконавець не вжив заходів щодо примусової реалізації вказаного автомобіля в першу чергу, як об'єкту рухомого майна, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції не врахував, що боржник проживає та користується садовим будинком та земельною ділянкою площею 0,0593 га, що розташовані на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради у СТ «Озерне», і цей будинок є його єдиним житлом, а тому вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення на таке майно, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Частиною 1 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Боржник ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що незавершений будівництвом садовий будинок по АДРЕСА_3, є його зареєстрованим місцем проживаннята є його єдиним житлом.

З наведених вище підстав колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення приватним виконавцем положень ст.ст.48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку та черговості звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна боржника, є безпідставними.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення подання виконавця, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді