Справа № 365/129/19
Номер провадження: 2/365/140/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2019 року смт. Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що 03 жовтня 2005 року померла мати позивача ОСОБА_4. До складу спадщини померлої за законом входила належна їй на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,3536 га, кадастровий номер :03:012:0001, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області. Право власності посвідчувалось державним актом серії КВ № 071316, виданим 26.08.2004 року на підставі розпорядження Згурівської райдержадміністрації від 25.05.2004 року № 298. На час смерті ОСОБА_4 разом з нею проживав її чоловік, батько позивача ОСОБА_5, який спадщину після смерті дружини прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої спадкові права на земельну ділянку ОСОБА_5 за життя не оформив. Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не заводилась, заповіти нею не складались. ОСОБА_5 помер 20 жовтня 2015 року. До складу спадщини померлого за законом входить належна йому на праві власності земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,0001 га, кадастровий номер :03:013:0042, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області. Право власності посвідчувалось державним актом серії ЯЛ № 093809, виданим 18.06.2010 року на підставі розпорядження Згурівської райдержадміністрації від 09.10.2009 року № 463. На час смерті ОСОБА_5 разом з ним фактично проживав позивач, проте зареєстрований за адресою проживання не був. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_5 не заводилась, заповіти ним не складались. Інші спадкоємці зазначеного вище спадкового майна відсутні. Державні акти були втрачені. Позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки, у звязку із відсутністю доказів прийняття спадщини, а також ненаданням оригіналів державних актів. Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в досудовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на спірні земельні ділянки та не стягувати з відповідача судові витрати.

В підготовче судове засідання учасники справи не зявились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 сільська рада в особі голови сільської ради ОСОБА_6 позовні вимоги визнав повністю.

Суд визнав можливим розглядати справу без участі учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачами.

Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі розпорядження Згурівської райдержадміністрації від 25.05.2004 року № 298 передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,3536 га, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області. Земельній ділянці визначений кадастровий номер :03:012:0001. На підставі зазначеного вище Розпорядженняна імя ОСОБА_4 видано Державний акт серії КВ № 071316, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 434 від 26.08.2004 року, що встановлено з копії Державного акту (а.с.16).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни.

Відповідно до положення ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Оригінал державного акту було втрачено.

Стаття 126 ЗК України, в редакції яка діяла до 01 січня 2013 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Після смерті ОСОБА_4, яка померла 03 жовтня 2005 року, відкрилась спадщина за законом, зокрема і на вищевказану земельну ділянку. Спадщину у встановленому законом порядку, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв чоловік померлої - ОСОБА_5 Інші спадкоємці спадщину не приймали. На імя ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на пайовий фонд КСП «Войківське». Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку не видавалось (копія свідоцтва про смерть - а.с.10, копія свідоцтва про народження а.с.12, довідка ОСОБА_2 сільської ради а.с.19, копія спадкової справи № 212/2008 до майна померлої 03 жовтня 2005 року ОСОБА_4 - а.с.33-41).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має, зокрема, той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

ОСОБА_5 на підставі розпорядження Згурівської райдержадміністрації від 09.10.2009 року № 463 передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0001 га, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області. Земельній ділянці визначений кадастровий номер :03:013:0042. На підставі зазначеного вище Розпорядженняна імя ОСОБА_5 видано Державний акт серії ЯЛ № 093809, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13 від 28.08.2010 року, що встановлено з копії Державного акту (а.с.13).

Відповідно до положення ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки шляхом, в тому числі, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Оригінал державного акту було втрачено. З 2013 року державні акти не видаються.

Після смерті ОСОБА_5, який помер 20 жовтня 2015 року, відкрилась спадщина за законом. До складу спадщини входить вищевказана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, а також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, успадкована після смерті ОСОБА_4 Спадщину у встановленому законом порядку, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв його син, позивач - ОСОБА_1 Позивач у встановлений законом строк від спадщини не відмовлявся. Інші спадкоємці відсутні (копія свідоцтва про смерть - а.с.11, копія свідоцтва про народження а.с.12, довідка ОСОБА_2 сільської ради а.с.20).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця...

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_5 не заводилась, заповіти ним не складались (інформаційні довідки із Спадкового реєстру - а.с.42,44).

Позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки, у звязку із відсутністю доказів постійного проживання із спадкодавцем, а також ненаданням оригіналів державних актів (нотаріальна відмова - а.с.8).

Згідно ч.1, ч. 3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Відповідно до положення ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_4 згідно Державного акту серії КВ № 071316 на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,3536 га, кадастровий номер :03:012:0001, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради. ОСОБА_4 померла 03 жовтня 2005 року. Зазначена земельна ділянка є спадщиною, яку прийняв чоловік померлої ОСОБА_5 та входить до складу спадщини за законом після смерті ОСОБА_5Л, який помер 20 жовтня 2015 року. Також до складу спадщини померлого ОСОБА_5 входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,0001 га, кадастровий номер :03:013:0042, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради, яка належала померлому на підставі державного акту серії ЯЛ № 093809. Позивач спадщину прийняв шляхом постійного проживання разом із померлим на час відкриття спадщини. Спадкові права позивача ніким не оспорюються, він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Суд вважає за необхідне, визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на спірні земельні ділянки. Не застосовувати до відповідача ст. 141 ЦПК України та понесені судові витрати залишити за сторонами. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Керуючись ст.ст.80,116,120,126,131,152 ЗК України, ст.ст.1217,1218,1225,1261,1268 ЦК України,

ст.ст.141,142,198,200,206,247,263-265,273,293,315,319 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини 20 жовтня 2015 року, за адресою: с. Войтове, вул. Шевченка, 18, Згурівського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 20 жовтня 2015 року, право власності на земельні ділянки:

-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,3536 га, кадастровий номер :03:012:0001, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області та належала померлій ОСОБА_4 згідно Державного акту серії КВ № 071316;

-для ведення особистого селянського господарства площею 1,0001 га, кадастровий номер :03:013:0042, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області та належала померлому ОСОБА_5 згідно Державного акту серії ЯЛ № 093809.

Не застосовувати до ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області ст. 141 ЦПК України.

На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути ОСОБА_1 Володимироичу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним 20.03.2019 року згідно квитанції № 0.0..1 при поданні позову, а саме грошові кошти в розмірі 1164 (одна тисяча сто шістдесят чотири) гривні 15 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ