Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 425/1446/18
Провадження № 22-ц/810/191/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2019 року, ухвалене судом у складі судді Москаленко В.В.

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказало, що ОСОБА_2 підписано заяву № б/н від 21.04.2011 року, згідно якої нею отримано кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором станом на 28.03.2018 року виникла заборгованість у сумі 47 322,48 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.04.2011 року у розмірі 47322,48 грн., яка складається з:

5283,75 заборгованість за кредитом; 1734,61 грн. відсотки за користування кредитом; 37574,48 заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2729,64 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2019 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.04.2011 року станом на 28.03.2018 ,яка складається з тіла кредиту в сумі 5283, 75 г7рн., відсотки в сумі 1734, 61 грн., а всього 7018, 36 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 261, 32 грн.

В задоволенні заявлених вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені та штрафу відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано норми матеріального права, які регулюють правовідносини між споживачем фінансових послуг та фінансовою установою. Не врахував положення Закону «Про фінансові послуги», яким встановлено, що документ, який укладається між фінансовою установою банком та клієнтом повинен мати певні реквізити, зокрема назву документа договір.

Суд не врахував положення ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів», що умови договору є несправедливими. Між відповідачем та позивачем жодного кредитного договору у вигляді єдиного документу в письмовій формі та з усіма обовязковими істотними умовами, визначеними законодавством про фінансові послуги та споживче кредитування, укладено не було. У своїх додаткових поясненнях по суті справи від 10.10.2018 року скаржник відповідно до вимог частини третьої статті 264 ЦПК України звертала увагу Рубіжанського міського суду Луганської області на недійсність правочину, укладеного між скаржником та ПАТ КБ «ПриватБанк», який суперечить закону, однак суд в порушення вимог закону не дав правової оцінки її пояснень. В порушення вимог закону суд не навів у рішенні розрахунок заборгованості. Суд не звернув уваги, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заборгованості, оскільки відсутні первинні документи, тому висновок суду щодо стягнення зі скаржника заборгованості ґрунтується на не належних та недопустимих доказах. Скаржник посилається на те, що у неї відсутня заборгованість по кредитній картці. Суд не зясував той факт чи скаржник була ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Позивачем не надано суду належних доказів того, що між скаржником та позивачем було укладено договір про надання банківських послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що доводи апеляційної скарги не обґрунтовані та не є підставою для скасування судового рішення. Зазначає, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» регулює відносини за участю учасників ринків фінансових послуг, а відносини щодо кредитних договорів регулюються нормами ЦК України.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про приєднання і регулюються ст.634 ЦК України. З копії анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_2 висловила згоду про укладання договору, зазначила, що вона ознайомлена та згодна із Умовами і Правилами надання банківських послуг а також тарифами банку. Скаржник користувалася кредитними коштами та погашала заборгованість, що свідчить про те, що вона виконувала умови кредитного договору Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу демченко З.М. залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином, на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі скаржника.

В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» суд виходив з того, що судом встановлені наступні обставини: 21.04.2011 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої вона оформила на своє ім'я кредитну картку «Універсальна». Згідно Умов кредитування базова відсоткова ставка на рік становить 30% . Розмір щомісячних платежів, з урахуванням плати за користування кредитними коштами становить 7% від заборгованості, але не менш 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця, наступного за звітним. Відповідач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банка, що підтверджується її підписом на заяві від 21.04.2011 року. Позичальник -відповідач в порушення вимог договору належним чином не виконує свої договірні зобовязання. Встановивши вказані обставини суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача заборгованісті за кредитом в сумі 5283,75грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1734,61 грн.

Суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог позивача про стягнення пені та штрафу.

Колегія суддів судової палати погоджується з висновком суду першої інстанції, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання надання банку відповідної заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в анкеті-заяві від 21 квітня 2011 року підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена і згідна, що засвідчила своїм підписом.

Відповідач, ознайомившись з Умовами та правилами, просила оформити на її ім'я картку «Універсальна» з кредитним лімітом у 8000, 00 грн.

Відповідно до вказаної заяви відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з Тарифами банку базова відсоткова ставка становила 2,5 % на місяць (30 % річних).

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та правил за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

У пунктах 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (пункт 2.1.1.2.4 Умов та правил).

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Встановлено, що ОСОБА_2, користуючись кредитними коштами, періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.91-93).

Що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то, як зазначалося вище, підписавши 21 квітня 2011 року анкету-заяву, ОСОБА_2 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки 489058 термін дії 03/15 та картку 667484 з терміном дії 09/16, про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк». Дані обставини відповідачем не оспорювалися.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, так і частково погашав заборгованість по кредиту.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_2 не заявляла.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що між банком та відповідачем 21 квітня 2011 року був укладений кредитний договір, який виконувався сторонами. А тому доводи апеляційної скарги щодо не підписання позичальником Умов та правил не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором від 21 квітня 2011 року № б/н, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 28 березня 2018 року, яка складається з: 5283,75 заборгованість за кредитом; 1734,61 грн. відсотки за користування кредитом; 37574,48 заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2729,64 грн. штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитом до травня 2015 року.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності до вимог по сплаті по процентам, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 14 лютого 2018 року у справі №564/1752/15-ц.

Суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини, не застосував наслідки пропущення строку позовної давності заявлених вимог банку щодо стягнення процентів за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині необхідно змінити.

З розрахунку, який надано позивачем вбачається, що заборгованість за процентами складає 1734, 61 грн. Поза межами строку позивачем нараховано 263, 57 грн. процентів. З відповідача підлягає сплаті на користь позивача проценти у розмірі 1471, 04 гр. (1734, 61 грн. - 263, 57 грн.)

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею, штрафом за необґрунтованістю, суд першої інстанції, обґрунтував рішення тим, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 13.04. 2014 року, а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду, що суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Так, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Рубіжне Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що у скаржника за період з квітня 2011 року по жовтень 2015 року була відсутня заборгованість перед банком спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості, який не спростовано скаржником.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині того, що позивачем не надано належних доказів заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 31.08.2015 року, розрахунок заборгованості сатином на 28.03.2018 року. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надано виписку по рахунку з якої вбачається, що відповідач користувалася кредитною карткою, проводила дії з погашення заборгованості. З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позивачем до суду першої інстанції були надані належні докази наявності заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.2). Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню в частині стягнення відсотків, то судові витрати підлягають зменшенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 251, 50 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2019 року змінити, зменшивши суму стягуваних відсотків з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 А, кв. 24, м. Рубіжне, Луганська обл., на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», з 1734 (одна тисяча сімсот тридцять чотири) грн. 61 коп. до 1471( одна тисяча чотириста сімдесят одна) грн. 04 коп., суму стягнення всього з 7018 (сім тисяч вісімнадцять) грн. 36 коп. до 6754 (шість тисяч сімсот пятдесят чотири) грн. 79 коп., та стягнення судових витрат по сплаті судового збору з 261 (двісті шістдесят одна) грн. 36 коп. до 251 (двісті пятдесят одна) грн. 50 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: