Справа № 357/939/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 квітня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі по справі та їхній малолітній син зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, але з 2015 року не проживають у ньому. У зв'язку з тим, що факт реєстрації відповідачів та їхнього малолітнього сина у вказаному приміщенні створює перешкоди власнику у здійсненні майнових прав, позивачка просила суд визнати відповідачів та їхнього малолітнього сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були належним чином повідомлені, причини неявки суду не сповістили, відзиву на позовну заяву не подавали.

Представник третьої особи направив до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, до заяви долучив рішення виконкому про надання висновку про розв'язання спору щодо визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Заслухавши вступне слово позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу зареєстрованим в реєстрі за № 5-760 від 20.03.2008 р. /а.с. 6/. За вказаною адресою зареєстровані позивачка ОСОБА_1, її син ОСОБА_2, невістка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 /а.с. 8/.

З жовтня 2015 року відповідачі та їхній малолітній син не проживають у спірному приміщенні, житло залишили з власної ініціативи, витрати на утримання житла не несуть, їхні речі в квартирі відсутні. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, чим створюють суттєві перешкоди позивачці для здійснення її прав, як власника квартири. Аналогічні обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Позивачка також ствердила, що її син із сім'єю виїхали проживати до Польщі та не мають змоги з'явитися до України для зняття з реєстрації.

Згідно зі ст.. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору.

Встановлено, що на підставі подання служби у справах дітей, виконком Білоцерківської міської ради Київської області прийняв рішення про недоцільність визнання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд.

Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх дітей. Це означає, що батьки вчиняють правочини, здійснюють усі юридичні дії від імені своїх дітей на підставі факту свого споріднення.

Стаття 160 СК України закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини: «Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків». Порядок реалізації цього права визначені цивільним законодавством.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, судом було встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхній малолітній син не проживають у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, малолітній ОСОБА_4, проживає разом зі своїми батьками в іншій країні, а тому їх слід визнати таким, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 29, 319, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 12, 13, 76, 77, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, та їх малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 19.04.2019 р.

СуддяЛ. М. Кошель