Справа № 559/1323/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В..,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 (далі відповідача) на його користь борг за борговою розпискою у розмірі 3400 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 104 долари США 89 центів, та витрати по сплаті судового збору (згідно уточнених позовних вимог).

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28березня 2018 року він надав відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 4500 (чотири тисячі п'ятсот) доларів США, на строк до 01 травня 2018 року. Відповідачем власноруч складена та підписана розписка від 28.03.2018, згідно з якою він зобов'язався повернути кошти до 01 травня 2018 року. По закінченню терміну, обумовленого в розписці, він почав нагадувати відповідачу про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню грошей. 25.06.2018 вручив відповідачу письмову претензійну вимогу про повернення суми позики протягом семиденного строку з моменту отримання розписки, проте вимога задоволена не була.

Згідно уточнених позовних вимог, частину боргу відповідачем повернуто. Станом на 19.04.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 28.03.2019 складає 3400 доларів США, які просить стягнути, а також 3% річних від простроченої суми, яка станом на 19.04.2019 становить 104, 89 доларів США.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, з підстав зазначених у позові, який просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обов`язковою для застосування судами України.

28березня 2018 року він надав відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 4500 (чотири тисячі п'ятсот) доларів США, на строк до 01 травня 2018 року. Відповідачем власноруч складена та підписана розписка від 28.03.2018, згідно з якою він зобов'язався повернути кошти до 01 травня 2018 року (а.с. 8, 22).

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

25.06.2018 відповідачем отримана письмова претензійна вимога позивача про повернення суми позики протягом семиденного строку з моменту отримання розписки (а.с. 9).

Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 3400 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 104 долари США 89 центів, та витрати по сплаті судового збору.

Суд приймає розрахунок представника позивача від 19.04.2019 щодо розрахунку 3% річних від простроченої суми заборгованості (а.с. 47).

Відповідно до правової позиції ОСОБА_4 Верховного суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням, зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідач свої зобов`язання за договором позики повністю не виконав, борг на вимогу позивача не повернув, а тому він підлягає стягненню у примусовому порядку.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1190, 77 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2) суму основного боргу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 104 (сто чотири) долари США 89 центів, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн. 77 копійок.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.04.2019.

Суддя: