РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11304/18

пр. № 2/759/1576/19

22 квітня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -Величко Т.О.

при секретарі - Дудник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньотранспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньотранспортної пригоди.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.02.2018 року о 08 год. 30 хв. в м.Києві на перехресті пр-ту Л.Курбаса, та вул.В.Покотила, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки "Infinity EX35", державний номер НОМЕР_1, порушивши вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем марки "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2, що рухався попереду, яким керував позивач, на законних підставах. В рузультаті цієї дорожньо-транпортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою від 28.02.2018 року судді Святошинського районного суду м.Києва відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, постанова набрала законної сили.

Позивач вказує, що діями відповідача йому було завдано майнову шкоду у розмірі 22 384 грн. 35 коп., що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку та позивачем сплачено вартість проведення автотоварознавчого дослідження.

Позивач крім того вказує, що відповідач застрахована в ТВД "Страхове товариство "Домінанта" за полісом обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транпортних засобів серії АМ № 0679046 від 10.06.2017 року. 15.02.2018 року позивачем подано до ТВД "Страхове товариство "Домінанта" "Повідомлення потерпілої особи про дорожньо-транпортну пригоду", складене по їхній формі та надав усі документи, що вимагались та товариство відкрило страхову справу № ЦВ-16203.

15.02.2018 року, як вказує позивач, представником ТВД "Страхове товариство "Домінанта" було проведено огляд автомобілю позивача зі складанням акту огляду транспортного засобу, а 06.08.2018 р. за заявою позивача було проведено додатковий огляд його автомобілю зі складанням акту огляду. 13.03.2018 року позивач подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування та копію постанови суду. 13.06.2018 року минуло 90 днів з дня отримання ТВД "Страхове товариство "Домінанта" заяви позивача про виплату страхового відшкодування. ТВД "Страхове товариство "Домінанта" не виконала вимоги ст. 36 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транпортних засобів" та відповідачем не сплачено ніяких відшкодувань. На адресу позивача, як він вказує, не надходило ніяких пояснень від ТВД "Страхове товариство "Домінанта"щодо невиплати страхового відшкодування, на особисті звернення по телефону також не реагувала.

Крім того, позивач вказує, що на тривалий час після ДТП йому та його близьким довелось змінити звичайний спосіб життя, пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранпортном, довелось відкласти, а від деяких взагалі відмовитись. Розмір душевних страждань він оцінює в 10 000 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальні збитки, моральну шкоду, вартість висновку автотоварознавчого дослідження та судові витрати.

24.07.2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О.

26.07.2018 року Ухвалою судді відкрито провадження усправі.

24.09.2018 року Ухвалою суду продовжено відповідачу строк для подання відзиву.

22.01.2019 року Ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи- ТДВ "Страхове товариство "Домінанта".

05.02.2018 року Ухвалою судді продовжено розгляд цивільної справи.

У судове засідання з"явився позивач, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

У судове засідання з"явився представник відповідача, проти позову заперечував, вважає заявлений позовбезпідставним, необгрунтованим та таким, що не може бути задоволений судом виходячи з наступного.

Обставини, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Позивача та Відповідача, встановлені постановою суду від 28.02.2018 у справі про адміністративне правопорушення № 759/2420/18 (пр. № 3/759/1498/18), що набрала законної сили, а відтак, в силу ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню не підлягають. Однак, Відповідач - ОСОБА_2 - є Неналежним відповідачем і підлягає звільненню від обов'язку щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з огляду на таке.

В п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова № 4) роз'яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

В свою чергу, статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. (надалі - Закон про ОСЦПВВНТЗ) «обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників».

Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон про ОСЦПВВНТЗ має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

У ч. 22.1 ст. 22 Закону про ОСЦПВВНТЗ зазначено, що «у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи».

Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент виникнення ДТП була застрахована ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія AM № 0679046 від 10.06.2017 р, який станом на 15.02.2018 р. був чинним.

За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (те саме вказано й в ст. 6 Закону про ОСЦПВВНТЗ). Зазначеним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль НОМЕР_3, та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 100 000,00 грн.

Слід зазначити, що відповідно до роз'яснень п. 16 Постанови № 4, «.Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо- транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК (з 15.12.2017 - статтею 51 ЦПК України), залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі».

При поданні позову Позивачем не пред'являються вимоги до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», а тому Відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 22 384,35 грн. задоволенню не підлягають.

Вказаний висновок, також ґрунтується на підставі ст. 1194 ЦК України, в якій зазначено, що «особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Оскільки, відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 18.06.2018p. № С18-189 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ CHEVROLET AVEО д.н.з. НОМЕР_4, внаслідок пошкодження ДТП - 15.02.2018 р. складає 22 384,35 грн., а цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП була застрахована Відповідачем і повністю покривається страховою сумою за полісом обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія AM № 0679046 від 10.06.2017 p., тому сума заявлених Позивачем вимог повинна бути сплачена ТДВ «Страхове товариство «Домінанта».

Відповідно до п. 9.1. Закону про ОСЦПВВНТЗ «страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування».

В ст. 29 Закону про ОСЦПВВНТЗ зазначено, що «у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу...».

Статтею 979 ЦК України зазначено, що «зо договором страхування, одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору».

Згідно п. З ч. 1 ст. 988 ЦК України, «страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором».

Так згідно постанова ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Положення п. 16 даної постанови зводилися до того, що кожен водій транспортного засобу повинен мати поліс обов'язкового страхування і якщо є такий поліс, то суд повинен за заявою позивача залучити до участі у справі страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винуватця. При цьому суд наголосив, що «Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдання шкоди у відповідному розмірі».Що ж стосується відповідальності безпосереднього винуватця, то вищезазначений пункт наголошує на тому, що суд повинен був перевірити виконання двох умов: 1) наявність згоди винуватця самостійно відшкодувати шкоду (якщо такої не було, то виплату повинен був здійснити страховик); 2) винуватець виконав покладений на нього обов'язок щодо письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку протягом трьох робочих днів.

Проте, Верховний суд України розглянув справу № 6-2808цс15 та у своїй постанові від 20.01.2016 року прийшов до наступних висновків: «Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності».

На думку суду це був прогресивний висновок суду, який дав змогу потерпілим не чекати роками отримання страхового відшкодування після банкрутства страховика з фондів МТСБУ, а захистити своє право та інтереси за рахунок безпосереднього винуватця. З іншого боку всім водія доводилося думати про те де ж застрахувати своє авто та не укладати сумнівні договори страхування з надвеликими знижками. Вищезазначений правовий висновок був неодноразово підтриманий Верховним судом України і в інших справах, наприклад, у постановах: № 6-725цс16 від 14.08.2016 року; № 756/12292/14-ц від 26.10.2016 року; № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 року.

Але, і новостворений Верховний Суд підтримувався такої позиції, яка зазначена у постановах: № 553/219/16-ц від 06.02.2018 року; № 760/4117/16-ц від 07.02.2018 року; № 344/7069/15-ц від 14.02.2018 року; № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року; № 642/9163/15 від 19.02.2018 року; № 296/9478/13-ц від 12.03.2018 року; № 910/7496/17 від 15.03.2018 року; № № 296/587/17 від 28.03.2018 року; № 761/30666/16-ц від 12.04.2018 року; № 753/13595/15-ц від 18.04.2018 року;№ 678/20/16-ц від 25.04.2018 року; № 910/9029/17 від 27.04.2018 року; № 352/2740/14-ц від 02.05.2018 року; № 381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 року.

Проте, судова практика знову змінилася завдяки Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. У даному рішенні Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, де було зазначено, що страховик при подачі суброгаційного позову має право на власний розсуд визначити до кого заявити свої вимоги - до винуватця або до страховика його цивільно-правової відповідальності. Через те, що дана справа фактично стосується вимоги потерпілої особи, яка була набута страховою після виплати відшкодування, то справа буде актуальною і для спорів самих потерпілих з винуватцями. У своїй постанові від 04.07.2018 року суд прийшов до наступних висновків: Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування…» та стаття 1191 ЦК України регулюють регресні зобов'язання (зобов'язання, які виникають у страховика цивільно-правової відповідальності та його страхувальника (винуватця)), а стаття 27 Закону України «Про страхування» та 993 ЦК України регулюють суброганційні зобов'язання, які виникають у страховика за договором добровільного страхування майна (КАСКО) та винною особою у настанні дорожньо-транспортної пригоди (п. 31-35 Постанови); Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування…» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови) а тому покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови).У результаті суд вирішив відступити від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (п. 62 Постанови).

А тому суд виходячи із практики, яка викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. , вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити в частні стягнення матріальної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди позивач, в пред'явленому ним позові посилається на те, що внаслідок пошкодження його автомобіля йому та членам його родини була заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює в 10 000 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди, позивач в пред'явленому ним позові посилається на те, що «...Протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля мені довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що тривалий час я не міг вночі спокійно спати. Наш скромний сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану та моральні страждання, адже пошкодили мій автомобіль, який я безаварійно експлуатував понад 9 років. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім мене і члени моєї родини. Крім того, на тривалий час після ДТП мені та моїм близьким довелося змінити звичайний спосіб життя, пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, мені довелося відкласти, а від деяких з них я взагалі був змушений відмовитись.

Однак, Позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з Відповідача компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема: позивачем не надано доказів незручності у пересування та зміни звичайного способу життя. В свою чергу після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Позивача отримав незначні механічні пошкодження і залишився на ходу, а тому без істотних перешкод може використовуватись за призначенням до отримання відшкодування від страхової компанії та його ремонту; позивачем не надано доказів щодо здійснення ремонту автомобіля за рахунок коштів сімейного бюджету, що спричинило б виникнення пригніченого стану та моральні страждання; позивачем не надано доказів того, що страховик не здійснив виплату страхового відшкодування, а також доказів, які б свідчили про бездіяльність страховика з цього питання.

У відповідності до ч. З ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. З ч. 2, ч. З ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до абз. 1 п. 4, п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. за № 4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути

зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (Мельниченко проти України (2004р.).

Таким чином, Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно розмір її компенсації. Оскільки внаслідок настання ДТП шкода була спричинена лише майну позивача, що призвело до певних незручностей, але, враховуючи незначний характер пошкоджень автомобіля, не могло викликати серйозних труднощів, які б призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків чи істотного порушення звичного життя, Відповідач вважає розмір моральної шкоди необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того відповідач на виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України повідомив суду попередній розрахунок суми судових витрат - на професійну правничу допомогу - 3 000 грн. та на поштові відправлення - 500 грн.

Третя особа ТВД "Страхове товариство "Домінанта" до суду свого уповноваженого представника не направила, не скористалась правом на надання до суду відзиву, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляла.

Згідно з п.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_2 та обставини даного ДТП, не потребують доказуванню.

Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 1167, 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 281-289,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко