ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2649/19Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/400/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - заявниці ОСОБА_1 та її адвоката Бочана І.П.,

адвоката заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2019 року (головуючий суддя Сливка Л.М., повний текст рішення складено 22 лютого 2019 року) у цивільній справі № 607/2649/19 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу ОСОБА_4 обмежувального припису, яким заборонити йому наближатись на відстань менше як 300 метрів до її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявник зазначила, що ОСОБА_4 вважаючи себе біологічним батьком її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, наприкінці травня 2018 року викрав та утримував його в себе вдома, залякував, знущався та жорстоко поводився з ним. Повернула дитину вона лише 01 вересня 2018 року, коли ОСОБА_4 привів його в школу. При зустрічі з нею дитина розплакалась та у нього почалась істерика. У подальшому вони змінили школу. Дитині було проведено обстеження у дитячого психіатра, після чого його було направлено на стаціонарне лікування у Тернопільську обласну психоневрологічну лікарню. 31 січня 2019 року, приблизно о 11 год. 00 хв. ОСОБА_4 відшукавши школу, де навчається її син, зайшов у клас та викликав учительку. Це побачив ОСОБА_5, злякався та заліз під стіл учительки, звідки телефонував до неї за порятунком.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом дано неправильну оцінку показанням свідка ОСОБА_6, що є вчителькою ОСОБА_5, та повідомила, що її син перелякався побачивши ОСОБА_4, який прийшов до школи в січні 2019 року та викликав його з класу, а потім заховався під її робочий стіл і став телефонувати матері. Натомість суд взяв до уваги неправдиві пояснення ОСОБА_4 Також вважає, що суд відхилив імперативну вимогу ч.9 ст. 10 ЦПК України щодо застосування аналогії закону для захисту прав її малолітнього сина жити спокійно, без нервових та психоемоційних потрясінь, без очевидного переляку для нього, неодноразово спричиненого ОСОБА_4

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Бочан І.П. апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 січня 2011 року актовий запис № 147, здійснений у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (а.с. 3) ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками записано: батько ОСОБА_7 мати ОСОБА_1.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існує спір щодо батьківства останнього по відношенню до ОСОБА_5

Вони не перебувають та ніколи не перебували в родинних відносинах, не проживали спільно як сім'я, не вели спільного господарства.

31 січня 2019 року ОСОБА_4 з'явився до Тернопільської загальноосвітньої школа № 18, де навчався ОСОБА_5 Побачивши ОСОБА_4, який прийшов до школи, ОСОБА_5 сховався під робочий стіл вчителя та зателефонував до матері.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд виходив з того, що діяння психологічного характеру, яке було вчинене ОСОБА_4 31 січня 2019 року по відношенню до ОСОБА_5, відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" не є домашнім насильством, дія цього закону не регулює спірні відносини, які виникли між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_4

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім'ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, за умови спільного проживання, а також на суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII)

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З врахуванням того, що ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є та ніколи не були сім'єю чи родичами, не проживають та не проживали разом, суд першої інстанції в розумінні визначеного поняття "домашнє насильство" дійшов обгрунтованого висновку, що діяння психологічного характеру, котре було вчинено 31 січня 2019 року ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 не є домашнім насильством, що унеможливлює застосування у даній справі механізму обмежувального припису.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визнав, що заява ОСОБА_1 є безпідставною.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до даних правовідносин аналогію закону не ґрунтуються на нормах права з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 9 ст. 10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Такий правовий механізм передбачений для ліквідації прогалин закону у цивільному законодавстві.

Відсутність у цивільному законі норми, яка б давала можливість застосовувати обмежувальний припис до особи, дії якої не є домашнім насильством, не є прогалиною закону, оскільки врегульовані іншими правовими актами, у тому числі Кримінальним кодексом України.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2019 року року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий -

Судді -