Ухвала

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/31568/17-ц

провадження № 61-7827ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимог за кредитним договором, укладений 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», в частині відступлення прав вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 квітня 2008 року, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Позов мотивований тим, що 23 квітня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого він отримав кошти у розмірі 23 200, 00 доларів США та взяв на себе зобов'язання повернути їх у термін не пізніше 23 квітня 2018 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта банк» набув право вимоги за договором від 23 квітня 2008 року. Вважає, що цей договір слід визнати недійсним, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року має ознаки договору факторингу, при його укладенні було порушено приписи Розпорядження № 231 від 03 квітня 2009 року Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» та Конвенцію УНІДРУА про міжнародний факторинг, до якої Україна приєдналась 11 січня 2006 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2019 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 12 квітня 2019 року засобами поштового зв'язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_4, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2019 року, у якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що суди попередніх інстанцій не встановили всіх обставин у справі, у зв'язку з чим помилково віднесли договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року до договору факторингу та проігнорували правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 3-238гс16 та постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимог за кредитним договором, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», в частині відступлення прав вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 квітня 2008 року, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Отже, справа № 757/31568/17-ц не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 757/31568/17-ц є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі, касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат