Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 446/977/15-ц

провадження № 61-37391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач 1 - ОСОБА_9,

представники відповідача 1: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_10,

відповідач 2 - Батятицька сільська рада Кам'янко-Бузького району Львівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області у складі судді Самсіна М. Л. від 21 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Мельничук О. Я. від 02 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9, Батятицької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її рідний брат ОСОБА_12 Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, вона дізналася про те, що 14 листопада 2014 року він склав на ім'я ОСОБА_9 заповіт, яким усе своє майно заповів останньому.

Посилаючись на те, що ОСОБА_12 не мав волевиявлення на укладання вказаного заповіту, оскільки не підписував його, просила визнати недійсним заповіт від 14 листопада 2014 року, вчинений від імені ОСОБА_12, посвідчений секретарем Батятицької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 261.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при складанні оспорюваного заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення не встановлено, а волевиявлення ОСОБА_12 на складання заповіту було вільним і відповідало його волі, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - Київський НДІСЕ) від 21 серпня 2017 року № 13002/13003/17-32/13004/17-33.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували всіх фактичних обставин справи, порушили норми процесуального права, залишивши без належного реагування клопотання позивача щодо врегулювання спору за участю судді, про допит в режимі відео-конференції судових експертів Київського НДІСЕ. Також заявник посилалась на те, що судово-почеркознавча експертиза, яку проводив Київський НДІСЕ, була призначена з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, тому не є належним та допустимим доказом.

Відповідачами відзив на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 446/977/15-ц з Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За життя, 14 листопада 2014 року, ОСОБА_12 склав заповіт, посвідчений секретарем Батятицької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 261, згідно якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_9

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що на вказаному заповіті міститься підпис іншої особи, а не особисто заповідача ОСОБА_12, з цих підстав просила визнати заповіт недійсним.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом частини другої якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Київського НДІСЕ № 13002/13003/17-32/13004/17-33 від 21 серпня 2017 року рукописні записи: «Мною, гр. ОСОБА_12, текст заповіту прочитано в голос і власноручно підписано» та підписи від імені ОСОБА_12, що містяться у графі «Підпис» у двох примірниках заповіту від імені ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_9 від 14 листопада 2014 року та підпис від імені ОСОБА_12, що міститься у графі: «Підпис осіб (їх представників)», які звернулись за вчиненням нотаріальної дії по заповіту за реєстровим № 261 у Реєстрі реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Батятицької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, виконані ОСОБА_12 під впливом на процес письма збиваючих факторів природного характеру, до яких може відноситись похилий або старечий вік виконавця, його хворобливий стан та інше.

Частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічні положення містяться в частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій, встановивши обставини у справі у їх сукупності та дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності волевиявлення заповідача ОСОБА_12 на укладення оспорюваного заповіту.

За недоведеністю позивачем обставин, якими вона обґрунтовувала позов, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним є правильними.

Доводи касаційної скарги про порушення судом порядку призначення судово-почеркознавчої експертизи є безпідставними, оскільки за наявності нечітко викладеного висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4150 від 10 березня 2016 року, складеного Львівським НДІСЕ, ухвалою суду від 26 червня 2017 року була призначена потворна судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Київському НДІСЕ.

Посилання заявника на процесуальні порушення, допущені судами, є безпідставними й вони не вплинули на правильне вирішення спору.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило