Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 749/323/16-ц

провадження № 61-858св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - Великощимельська сільська рада Щорського району Чернігівської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 рокуу складі колегії суддів: Острянського В. І., Бобрової І. О., Шитченко Н. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Великощимельська сільська рада Щорського району Чернігівської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжними землевласниками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_3 у 1988 році на його ім'я придбали будинок в АДРЕСА_1.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину у спільно нажитому домоволодінні розташованому у АДРЕСА_1

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 січня 2016 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності по 1/2 частині домоволодіння по АДРЕСА_1.

Восени 2015 року позивачі звернулися до Великощимельскої сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність загальною площею 0,1000 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Великощимельської сільської ради Щорського району Чернігівської області від 08 жовтня 2015 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність ОСОБА_2 (1/2 частина) та ОСОБА_3 (1/2 частина) загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських, будівель і споруд та рекомендовано звернутися до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації.

Позивачі звернулися до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, якою проведений комплекс землевпорядних робіт. За матеріалами польових вимірів складено кадастровий план із зазначенням суміжних користувачів, довжин ліній по периметру межі, площі землекористування та кількісної характеристики земель.

Інженером землевпорядником був складений акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який потрібно було підписати у суміжних землекористувачів та землевласників. У зв'язку з цим вони звернулися із проханням підписати акт до суміжних землевласників.

Суміжні землевласники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без будь-яких причин відмовилися підписувати вказаний акт.

Після відмови позивачі звернулася до Великощимельської сільської ради Щорського району Чернігівської області із заявою, в якій просили перевірити чи відповідають фактичні межі виділеної земельної ділянки розміру 0,1000 га та чи не порушені права суміжних землевласників.

Комісією з питань забезпечення законності, правопорядку, земельних відносин Великощимельської сільської ради Щорського району Чернігівської області складено акт обстеження земельної ділянки по вулиці Чубарова 28 А. в с. В. Щимель, Щорського району Чернігівської області. У цьому акті зазначено, що межі земельної ділянки, яку приватизують ОСОБА_2. та ОСОБА_3 не накладаються на межі суміжних приватизованих ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Порушень не виявлено.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суміжні власники земельних ділянок, що знаходяться по вулиці Чубарова, 28 у селі Великий Щимель Щорського району Чернігівської області, відмовилися від підписання акту, а тому погодження меж не відбулося.

Позивачі просили визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 без погодження меж ділянки від точки В до точки Г і від точки Д до точки А на кадастровому плані земельної ділянки з суміжними землевласниками ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Короткий зміст рішень суду першої інстанцій

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2016 року у складі судді: Чигвінцева М. С. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення Великощимельської сільської ради від 08 жовтня 2015 року, яким позивачам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їм земельної ділянки у спільну часткову власність загальною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 а за рахунок, в тому числі, і земельної ділянки, що знаходилась у користуванні ОСОБА_8 площею 0,03 га, не надає позивачам права на приватизацію земельної ділянки за вказаним ними цільовим призначенням. Оскільки, як встановлено судом першої інстанції, будь-яких доказів переходу, на підставі статті 347 ЦК України та частини першої статті 142 ЗК України, до Великощимельської сільської ради права власності на будь-яку земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_8, матеріали справи не містять. А тому, надавати позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність, в тому числі і за рахунок земельної ділянки площею 0,03 га, що знаходиться у власності ОСОБА_8, Великощимельська сільська рада не мала права.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено. Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2016 року скасоване. Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжними землевласниками задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 без погодження меж ділянки від точки В до точки Г і від точки Д до точки А на кадастровому плані земельної ділянки з суміжними землевласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Великощимельська сільська рада, розглянувши заяву ОСОБА_8 про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, своїм рішенням від 28 вересня 2015 року, яке є чинним, вилучила з користування у нього земельну ділянку загальною площею 0,08 га, а згідно з рішенням цієї ж сільської ради від 08 жовтня 2015 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3», яке також набуло чинності, надала позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність ОСОБА_2 (1/2 частина) і ОСОБА_3 (1/2 частина) загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1-А за рахунок земель сільської ради, із них за рахунок земель, що знаходились в них у користуванні площею 0,07 га та за рахунок земельної ділянки, що знаходилась в користуванні ОСОБА_8 площею 0,03 га. У зв'язку із цим апеляційний суд зробив висновок, що відповідачі безпідставно не узгоджують межі частини суміжних земельних ділянок, позначених на кадастровому плані від точки В до точки Г і від точки Д до точки А, оскільки таке узгодження земельних прав відповідачів не порушує.

Аргументи учасників справи

У вересні 2016 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі не відмовлялися від підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, тому не порушували прав та інтересів позивачів. Оскільки позивачам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їм земельної ділянки у спільну часткову власність загальною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 а за рахунок, у тому числі, і земельної ділянки, що знаходилась у користуванні ОСОБА_8 площею 0,03 га, який на не відмовлявся від цієї земельної ділянки, то задоволення позову призведе до порушення його прав.

Вважає помилковим висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_8 відмовився від своєї земельної ділянки на користь ОСОБА_2, оскільки він не підтверджений належними доказами. Вказує, що сторони у справі здійснюють одночасну приватизацію суміжних земельних ділянок між якими існує накладення.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить оскаржене рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки безпідставна відмова відповідачів у погодженні меж суміжних земельних ділянок порушує право на приватизацію земельної ділянки.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що на підставі копії договору купівлі-продажу від 10 червня 1988 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Великощимельської сільської ради Щорського району Чернігівської області, власником житлового будинку в с. В. Щимель, Щорського району Чернігівської області є ОСОБА_3

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину у спільно нажитому домоволодінні розташованому у АДРЕСА_1

Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 січня 2016 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності по 1/2 частині домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Великощимельської сільської ради Щорського району Чернігівської області від 30 вересня 2004 року було вирішено ОСОБА_9 та ОСОБА_8 передати у власність земельну ділянку по 1 250 кв. м. кожному для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_1, в тому числі: подвір'я - загальною площею 740 кв. м., залишити у спільній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (по 370 кв. м. кожному), без виділення земельної ділянки в натурі, а решту земельної ділянки, загальною площею 1760 кв. м., розділено порівну між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, по 880 кв. м.

Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, реєстровий номер 2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відчужили земельну ділянку площею 740 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, Щорського району Чернігівської області, яка перебувала у них у спільній власності.

Після відчуження земельної ділянки площею 0,0740 га у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у власності залишились земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром по 880 кв.м.

Згідно копії заяви від 08 червня 2015 року ОСОБА_8 відмовився від земельної ділянки площею 0,0880 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_9

У копії заяви від 14 вересня 2015 року зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Великощимельської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність загальною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель, що знаходяться в користуванні площею 0,0700 га та за рахунок земельної ділянки площею 0,0300 га, що знаходилася в користуванні ОСОБА_8

Згідно копії рішення Великощимельської сільської ради Щорського району Чернігівської області від 08 жовтня 2015 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність ОСОБА_2 (1/2 частина) та ОСОБА_3 (1/2 частина) загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських, будівель і споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель, що знаходилися в них в користуванні площею 0,07 та за рахунок земельної ділянки, що знаходилася в користуванні ОСОБА_8 площею 0,03 га.

У лісті державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 04 травня 2016 року за № 04/А-23 вказано, що Великощимельською сільською радою не надано інформації про площі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, які рахуються за ОСОБА_8

Оскільки інших земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ні у власності, ні у користуванні у, зокрема ОСОБА_8, не перебувало, то надання Великощимельською сільською радою позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема в частині 0,0300 га, відбулось за рахунок земельної ділянки ОСОБА_8 площею 0.0880 кв м.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та ухваленні нового про задоволення позову апеляційний суд зробив висновок, що Великощимельська сільська рада, розглянувши заяву ОСОБА_8 про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, своїм рішенням від 28 вересня 2015 року вилучила з користування у нього земельну ділянку загальною площею 0,08 га, а згідно з рішенням цієї ж сільської ради від 08 жовтня 2015 року надала позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність. Відповідачі безпідставно не узгоджують межі частини суміжних земельних ділянок, позначених на кадастровому плані від точки В до точки Г і від точки Д до точки А, оскільки таке узгодження земельних прав відповідачів не порушує.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Встановивши, що відповідачі безпідставно не узгоджують межі частини суміжних земельних ділянок, апеляційний суд зробив правильний висновок про задоволення позову.

Посилання у касаційній скарзі на те, що матеріали справи не містять доказів відмови ОСОБА_8 від своєї земельної ділянки на користь ОСОБА_2, спростовується встановленими у справі обставинами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, тому на підставі статті 436 ЦПК України виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року слід поновити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило