Справа № 405/5686/17
Провадження №2/405/1267/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді - Іванової Л.А.
при секретарі - Береді Я.І., Тюпі Ю.В.,
за участю учасників справи:
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу № 405/5686/17 за позовом ОСОБА_1 до Міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_2 про реєстрацію та безоплатне отримання житла, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до Міської ради міста Кропивницького, в якому просив забезпечити його (позивача) житлом і реєстрацією, що було ним втрачено не з його волі.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2017 року було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, на підставі того, що позивачем не було доведено факту перебування у такому матеріальному становищі, яке б унеможливлювало сплату ним судового збору, позовна заява була залишена без руху, оскільки була подана з порушенням вимог п.п. 1-3, 5, 6 ч. 2, ч. 5 ст. 119, ч. 1 ст. 120 ЦПК України. Позивачу було запропоновано усунути вказані недоліки протягом п`яти днів з дня отримання ним копії зазначеної ухвали.

В строк, визначений в ухвалі від 11 жовтня 2017 року позивачем, на виконання вимог зазначеної ухвали, було подано до суду позовну заяву в новій редакції, а також клопотання про звільнення від сплати судового збору.При цьому, в поданому до суду позову у новій редакції позивач на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з вересня, 2011 року у нього відсутня реєстрація, про що свідчить відмітка в його паспорті а також, у нього відсутнє місце проживання, у зв`язку з чим він змушений проживати в гаражі № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Геолог», що розташований в с. Гірничому м. Кропивницький. При цьому, він (позивач), в зв`язку з вищезазначеним, не може перебувати на обліку в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний та отримати новий паспорт громадянина України. Крім того, додатково позивач зазначив, що він раніше проживав у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала його матері, разом з нею (матір`ю), братом та сестрою. У 1997 році загинула мати, а в 2008 році помер його брат та він (позивач) продовжив періодично проживати у зазначеній квартирі разом з сестрою до 2011 року. Однак, в подальшому, не з власної волі, він (позивач) втратив право користування спірною квартирою, що підтверджується рішеннями суддів. Також, позивач вказав, що в Конституції України зазначено, що він має право на достатній рівень життя, але без реєстрації та житла, він не може реалізувати це право, у зв`язку з чим змушений звертатися до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 06 листопада 2017 року позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. при подачі до суду позову до Кіровоградської міської ради про реєстрацію та безоплатне отримання житла.

Ухвалою суду від 06 листопада 2017 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

При цьому, відзначається, що 15грудня 2017року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого подальший розгляд зазначеної цивільної справи здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року за клопотанням позивача залучено до участі в цивільній справі №405/5686/17 за позовом ОСОБА_1 до Міської ради міста Кропивницького про реєстрацію та безоплатне отримання житла, в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави позову, просив позов задовольнити, при цьому, зазначив, що вимог до відповідача міської ради міста Кропивницького він не має, вважає, що реєстрацією та житлом його має забезпечити співвідповідач ОСОБА_2 , який, представляючи його (позивача) інтереси в судах, не вірно визначився з предметом позову, тим самим, ним (позивачем) було втрачено право на житло, а так само право на користування квартирою АДРЕСА_1 , яка на даний час приватизована його (позивача) сестрою.

Представник відповідача Міської ради міста Кропивницького в судове засідання не з`явився,подав клопотання, зареєстроване в суді за вх. № 6162 від 12 березня 2018 року, в якому просив провести розгляд справи за відсутності представника Міської ради міста Кропивницького, а також, 12.03.2018 рокуподав відзив на позов, зареєстрований в суді за вх. № 6164, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до міської ради міста Кропивницького, з тих підстав, що постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 затверджено правила реєстрації місця проживання, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Станом на 12.01.2018 року позивач не звертався із заявою щодо реєстрації місця проживання. Крім того, позовна заява не містить посилання на жодну дію чи бездіяльність відповідача Міської ради міста Кропивницького відносно позивача, що спричинило б порушення його прав. Враховуючи викладене, позовні вимоги, заявлені позивачем до міської ради міста Кропивницького є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Крім того, відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, зареєстрований в суді за вх. № 32445 від 19.12.2018 року, в обґрунтування якого зазначив, що з поданої позивачем позовної заяви неможливо встановити зміст позовних вимог та зрозуміти, що саме хоче і намагається довести позивач. Більш того,є незрозумілим як предмет спору, так і суть вимог до кожного з відповідачів, очевидно позивач одночасно просить визначити суму матеріальної шкоди, не наводячи правових і фактичних підстав її наявності, розміру який вважає стягнути, визнати за ним право на кімнату площею 16 м.кв. в квартирі, зареєструвати його в помешканні ОСОБА_3 , яке (помешкання) йому не належить; прийняти рішення про примусовий обмін спірного приміщення на приміщення в різних будинках;солідарного відшкодування невідомої та не обгрунтованої шкоди, що свідчить про відверте нехтування позивачем обов`язком добросовісного користування процесуальними правами, зловживання правом на звернення до суду. Крім того, зазначив, що з подібних вимог вже відбувся судовий розгляд та Ленінським районним судом м. Кіровограда 04.08.2015 року винесено рішення у справі № 405/4530/15-ц, залишене в силі 16.09.2015 року у справі № 22-ц/781/2253/15 та підтверджене ухвалою ВСУ від 09.12.2015 року, яке має визначальне значення за ст. 61 ЦПК України, оскільки наявність судового рішення позбавляє позивача права пред`являти позов з аналогічних вимог. Враховуючи викладене, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 , дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не обґрунтовані, не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому, за положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Приписами статтей 12, 81ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом, в свою чергу, встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Маловисківським РС УДМС України в Кіровоградській області 20 серпня 2015 року на прізвище ОСОБА_4 , що останнє зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 грудня 2015 року по 30 травня 2016 року значиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача КРЕП №6 про визнання права на користування житловим приміщенням та рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 01 червня 2012 року (справа №2-5260/11), яке набрало законної сили 10 липня 2012 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову, при цьому, із змісту судового рішення встановлено, що ордером №1034 від 08.07.1976 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 надано право на зайняття 3-ох кімнат загальною площею36, 8 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі рішення виконкому міської ради депутатів трудящих від 01.06.1976 року №869.

Відповідно до ордеру до складу сім`ї входили ОСОБА_7 син, ОСОБА_8 син, ОСОБА_5 - дочка.

27.09.1989 року з квартири був виписаний позивач, що підтверджується картками ф.1 та ф.17 по квартирі АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 .

В квартирі залишились проживати ОСОБА_5 та її діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно даних паспорта позивача 03.06.1994 року останній прописався у гуртожитку цукрозаводу у м.Мала Виска та 10.09.2011 року знятий з реєстрації у зв`язку із знищенням гуртожитку.

Відповідно до даних трудової книжки позивача у 1989, 1990, 1992, 1994, 1997 роках він працював у м.Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області.

У рішенні Кіровського районного суду м.Кіровограда від 01 червня 2012 року також зазначено, що за приписами ч. 2 ст. 107 ЖК України та п. 11 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» вбачається, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Трудовою книжкою позивача та пропискою у паспорті підтверджено, що він одночасно був прописаним та працював у м. Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області, відповідно, позивач втратив право користування спірною квартирою АДРЕСА_1 . Проживання позивача час від часу у зазначеній квартирі, а в подальшому і постійне його проживання не створило для нього жодних правових наслідків.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №121037687 від 18.04.2018 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.04.2017 року Кіровоградською міською радою, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Також судом встановлено, не спростовано позивачем, що останній звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 (справа №405/4530/15-ц), посилаючись на те, що 15 листопада 2007 року між ним та відповідачем було укладено угоду, за якою ОСОБА_2 зобов`язаний вирішувати будь-яке питання, що його (позивача) стосуватиметься. 10 жовтня 2011 року позивачем укладено з ОСОБА_2 іншу угоду, за якою останній зобов`язується захищати його права. Протягом строку дії цих угод відповідач захищав його права, однак, оцінивши результати виконання доручення відповідачем, позивач вважає, що відповідачем йому заподіяно майнову та моральну шкоду, що підтверджується судовими рішеннями Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2 , при цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не було доведено, як самого факту заподіяння відповідачем майнової і моральної шкоди позивачу, так і вини відповідача.

Крім того, в ухвалі суду касаційної інстанції від 09 грудня 2015 року при перегляді в касаційному порядку зазначених рішень судів першої та апеляційної інстанцій також зазначено, що рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 01 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду кіровоградської області від 05 вересня 2012 року, в задоволенні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, відмовлено у зв`язку з втратою ОСОБА_1 права користування спірною квартирою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2012 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у зв`язку з необгрунтованістю касаційної скарги.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено через втрату ним права, за захистом якого він звернувся до суду, а не у зв`язку з непрофесійними діями чи бездіяльністю ОСОБА_2 .

Окремо, судом відзначається, що Правила реєстрації місця проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року, та згідно з п.п.1, 3 Правил останні визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської , селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Згідно зіст.18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає визначені цим пунктом документи, якими є: 1) заява за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; 3) квитанція про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);4) документи, що підтверджують:право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заява про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.
Поряд з цим, під час судового розгляду справи позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами, що він звертався до відповідних органів реєстрації місця проживання/перебування із заявою щодо реєстрації місця проживання.

Крім того, статтею 47 Конституції України, визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі ст.9 Житлового кодексу УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ст. 34 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 43 Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до пункту 13 Постанови Ради Міністрів Української РСР i Української Республiканської ради професiйних спiлок вiд 11 грудня 1984 р. № 470 "Про затвердження Правил облiку громадян, якi потребують полiпшення житлових умов, i надання їм жилих примiщень в Українськiй РСР" на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни : 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в

будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); 8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 та особи з інвалідністю внаслідок війни, визначені в пунктах 10-14 частини другої статті 7, та члени їх сімей, а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим - восьмим, чотирнадцятим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України

"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З вищенаведеного вбачається, що жилі приміщення надаються в порядку черговості всім громадянам, які перебувають на обліку, потребуючих поліпшення житлових умов, навіть серед тих осіб, які потребують соціальної захищеності згідно із законодавством.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», який визначає правові, організаційні та соціальні засади державної політики щодо забезпечення конституційного права соціально незахищених верств населення України на отримання житла, відповідно до Конституції України кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно.Користування соціальним житлом є платним. Плата за соціальне житло, визначена статтею 28 цього Закону, складається з плати, яка вноситься безпосередньо наймачем, та державної допомоги, що надається відповідно до закону.Соціальне житло надається органами місцевого самоврядування.
Статтею 3 зазначеного Закону визначено, що дожитла з житлового фонду соціального призначення належать:1) квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, які надаються громадянам у порядку черги на одержання соціального житла;2) жилі приміщення у соціальних гуртожитках, які надаються громадянам на час їх перебування на соціальному квартирному обліку за умови, що таке житло є єдиним місцем їх проживання.
Соціальні гуртожитки створюються органами місцевого самоврядування відповідно до пунктів 1-4, 6, 8 частини першої статті 5 цього Закону і перебувають у комунальній власності.
Відповідно до ст.10 Закону соціальний квартирний облік здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування за місцем проживання громадян (для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які досягли 16 років, осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - за місцем походження або проживання дітей такої категорії до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; для внутрішньо переміщених осіб - за місцем перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб), які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону.
Правом взяття на соціальний квартирний облік користуються громадяни України:а) для яких таке житло є єдиним місцем проживання або які мають право на поліпшення житлових умов відповідно до закону;б) середньомісячний сукупний дохід яких за попередній рік з розрахунку на одну особу в сумі менший від величини опосередкованої вартості найму житла в даному населеному пункті та прожиткового мінімуму, встановленого законодавством;в) внутрішньо переміщені особи, які не мають іншого житла для проживання на підконтрольній українській владі території або житло яких зруйновано (знищене) або пошкоджене до стану, непридатного для проживання, внаслідок проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Під час визначення середньомісячного сукупного доходу враховується вартість майна, що перебуває у власності громадянина та членів його сім`ї на момент взяття на соціальний квартирний облік (крім вартості майнових прав чи прав власності внутрішньо переміщеної особи та членів її сім`ї на нерухоме майно, що розміщене на тимчасово окупованій території, в населених пунктах, які розташовані на лінії зіткнення або на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, а також на майно, яке зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Порядок врахування вартості майна, що перебуває у власності громадянина та членів його сім`ї, та порядок визначення величини опосередкованої вартості найму житла в населеному пункті затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Правом взяття на соціальний квартирний облік також користуються мешканці тимчасових притулків для дорослих, громадяни, які мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Перебування громадянина на соціальному квартирному обліку не є підставою для відмови йому у взятті на квартирний облік або зняття з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, чи обліку осіб, які мають право на отримання житла (пільгових кредитів на будівництво і придбання житла) за державними житловими програмами для окремих категорій громадян, визначених законодавством.
Порядок взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього затверджується Кабінетом Міністрів України.
Надання громадянам житла з житлового фонду соціального призначення здійснюється за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування. Таке рішення є підставою для укладення відповідного договору найму соціального житла.
Договір найму соціального житла діє до моменту виникнення обставин, за яких наймач соціального житла втрачає право на користування таким житлом.
У договорі найму соціального житла обов`язково зазначається вичерпний перелік підстав для припинення дії такого договору, визначених цим Законом.
Взяття громадян на соціальний квартирний облік, відповідно до Порядку взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому квартирному обліку та зняття з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №682,здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування за місцем проживання громадян, які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) житлових будинків з житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону. Для взяття на облік громадянин або уповноважена ним особа, що підтверджується завіреною в установленому законом порядку довіреністю, подає письмову заяву.
Крім того, до заяви про взяття громадянина на облік додаються документи, перелік яких визначено п.2 зазначеного Порядку.
Відповідно до п.3 Порядку громадянин без визначеного місця проживання звертається для отримання соціального житла до органу місцевого самоврядування за місцем свого перебування.
У день звернення до органу місцевого самоврядування громадянинові видається направлення на безоплатне тимчасове (до шести місяців) проживання в тимчасовому притулку для дорослих. Відсутність у громадянина документів, що посвідчують особу, не може бути підставою для відмови в наданні місця у такому притулку.
Рішення про взяття громадянина на облік або про відмову приймає відповідний орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви разом з документами, що додаються до неї, не пізніше 30 робочих днів після їх надходження (абз. 1 п.5 Порядку).
Відповідно до п.7 Порядку у разі прийняття рішення про взяття на облік орган місцевого самоврядування вручає/надсилає громадянинові не пізніше семи робочих днів після його прийняття повідомлення згідно з додатком 4.
Повідомлення про відмову згідно з додатком 5 надсилається не пізніше ніж протягом трьох робочих днів після прийняття такого рішення.
Відмова у взятті громадянина на облік може бути оскаржена в судовому порядку.
Поряд з цим, з наданих позивачем пояснень та наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивач не звертався у зазначеному вище порядку до відповідного органу місцевого самоврядування з заявою про взяття його на облік та отримання соціального житла.
Окрім того, з метою поліпшення соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей був прийнятий Закон України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей".

Зазначений Закон визначає загальні засади соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, забезпечує правового регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними громадянами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією України та чинним законодавством, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до ст.2 зазначеного Закону бездомність визначається як соціальнестановище людини, зумовлене відсутністю в неї будь-якого житла, призначеного та придатного для проживання;бездомна особа це особа, яка перебуває у соціальному становищі бездомності. До бездомних осіб належать безпритульні особи та особи, які мають притулок;безпритульна особа це повнолітня особа, яка проживає на вулиці, в парках, підвалах, під`їздах будинків, на горищах, об`єктах незавершеного будівництва, в інших місцях, непризначених та непридатних для проживання, у тому числі жилих приміщеннях, що перебувають в аварійному стані.
Відповідно до ст.6 зазначеного Закону з метою створення необхідних умов для забезпечення прав та свобод бездомних осіб і безпритульних дітей впроваджується їх облік.Облік бездомних осіб ведеться за місцем їх проживання або місцем перебування на підставі особистого звернення або їх виявлення.
Суб`єктами, які ведуть облік бездомних осіб за місцем їх проживання або місцем перебування є відповідні заклади для бездомних осіб - центри обліку, що створюються органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади.
Центри обліку можуть утворюватися також громадськими і благодійними організаціями та на договірних засадах з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування надавати послуги щодо здійснення виявлення та обліку бездомних осіб (ст.7 Закону).
Відповідно до ст.17 Закону суб`єктами, які забезпечують реінтеграцію бездомних осіб, можуть надаватися такі послуги: тимчасовий притулок, соціальні, медичні, юридичні, освітні, реабілітаційні.
Бездомним особам надаються послуги за місцем їх проживання або місцем перебування, а саме в закладах для цієї категорії осіб, а також поза межами таких закладів із застосуванням мобільної форми надання соціальних послуг - соціального патрулювання.
Порядок здійснення соціального патрулювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
Послуги можуть надаватися і на платній, і на безоплатній основі відповідно до законодавства.
Поряд з цим, судом не встановлено, що позивач звертався до відповідних закладів з метою надання йому послуг тимчасового притулку, а також соціальних та юридичних послуг.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із обранням відповідного способу захисту.
Крім того, гарантоване ст.55 Конституції України та конкретизоване в законах право людини на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, однак, поряд з цим, вимагає, щоб стверджуване порушення було обгрунтованим.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом до відповідача міської ради міста Кропивницького, та в подальшому і до залученого ним в якості співвідповідача ОСОБА_2 , з обраним способом захисту, який, в свою чергу, не визначений ст.16 ЦК України як один з видів способів захисту, як створення йому умов в результаті яких він (позивач) зможе отримати реєстрацію місця проживання/перебування та житло, які (вимоги) не грунтуються на Законі, не обгрунтував, якими діями чи бездіяльністю відповідачів порушено його право на житло, та чи є таке (право) порушеним на час звернення останнього з позовом до суду, а так само чи є відповідачі, до яких пред`явлено позов, - належними відповідачами,що в сукупності є підставою для відмови позивачу у задоволенні його позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 за ухвалою суду від 06 листопада 2017 року бувзвільненийвід сплати судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. при подачі до суду позову, та в задоволенні якого (позову), позивачу було відмовлено, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_2 про зобов`язання забезпечити житлом та реєстрацією, - залишити без задоволення.
Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.
Відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147- VІІІ від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова