ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7927/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/506/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2019 року (ухвалене о 12:41, повний текст рішення складено 14 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом порядку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі ДКС України), Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради (далі УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради), в якому просив:

- визнати, що протиправні дії УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради, встановлені у постановах Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.02.2013, 06.02.2014, 09.09.2014 і тривале невиконання судових рішень призвело до матеріальної шкоди в розмірі 15 879,74 грн;

- визнати, що тривале невиконання судових рішень і відмова виплатити компенсацію та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання судових рішень ДКС України призвело до матеріальної шкоди у розмірі 15 879,74 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь суму у розмірі 15 879,74 грн, що становить: 3% річних 987,04 грн, інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 14 892,07 грн, шляхом списання ДКС України з єдиного казначейського рахунку.

З посиланням на ст. 56, 124, 129 Конституції України, Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позов обґрунтовував тим, що тривале невиконання рішень суду на його користь призвело до матеріальної шкоди. Вказує, що оскільки відповідач порушив грошове зобовязання, у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 15 879,74 грн, що становить: 3 % річних 987,04 грн, інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 14 892,07 грн, шляхом списання ДКС України коштів з єдиного казначейського рахунку. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДКС України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, незаконність, необґрунтованість, незясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що обовязок щодо виконання судового рішення покладається на визначеного судом боржника, саме боржник, яким перед позивачем є УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради, повинен нести відповідальність за таке прострочення. Однак оскаржуваним рішенням суду індекс інфляції та 3 % річних від простроченої суми стягнуто з Держави Україна.

Заявник зазначає, що судом невірно визначено період нарахування інфляційних, безпідставно розпочато їх обрахування з дня відкриття виконавчого провадження, адже до Казначейства відповідні виконавчі документи надійшли значно пізніше, що вказує на фізичну неможливість будь-якого прострочення виконання у цей період.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач наголошує, що виплата компенсації за несвоєчасне виконання рішень суду є гарантією виконання судового рішення. В апеляційній скарзі відповідач вказує на свідоме і відверте ігнорування положень Конституції України, Законів України, відмову врахувати правові позиції і судову практику Верховного Суду, Конституційного Суду України, ЄСПЛ, судів України, свавільне тлумачення положень законодавства України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись ст. 625 ЦК України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 та численною практикою Європейського суду з прав людини, виходив з того, що несвоєчасне виконання судових рішень, які набрали законної сили та ухвалені на користь позивача, є порушенням прав позивача, підлягає поновленню відповідно до вимог законодавства шляхом часткового задоволення його вимог в частині стягнення на його користь 3% річних та інфляційного збільшення суми матеріальної шкоди на загальну суму 15 879,74 грн шляхом безспірного списання коштів ДКС України з єдиного казначейського рахунку України.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 13.03.2013 постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року (справа № 751/858/13-а), позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити ОСОБА_2 нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік», з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 45-47). Рішення суду набрало законної сили 10.02.2014.

12.03.2014 Новозаводським районим судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 751/858/13-а на виконання вказаної постанови суду від 13.02.2013, за яким 18.03.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Чернігівській області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження та надано семиденний строк для самостійного виконання рішення суду (а.с. 48, 50).

Листом від 01.04.2014 № 2793/14 УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради повідомило виконавчій службі, що виконало рішення суду в частині зобовязання здійснити ОСОБА_2 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік та не має можливості виконати рішення суду щодо виплати допомоги у звязку з відсутністю коштів (а.с. 49).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.01.2016 задоволено подання державної виконавчої служби та змінено спосіб і порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.02.2013 по справі № 751/858/13-а в частині зобовязання УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік на стягнення з УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь ОСОБА_2 нарахованої, але невиплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення, як учасника ліквідації аварії на ЧАЕС за 2012 рік в сумі 4 498 грн. Ухвала суду набрала законної сили 11.02.2016 (а.с. 60-62).

22.02.2016 судові рішення і виконавчий лист по справі №751/858/13-а були прийняті ДКС України разом із заявою позивача про стягнення коштів на виконання судового рішення (а.с. 51).

24.09.2018 позивач звернувся до ДКС України із заявою про нарахування компенсації і інфляційних втрат за несвоєчасне виконання виконавчого листа і постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 751/858/13-а, у відповідь на яку остання листом від 02.11.2018 № 5-13/2718-18025 повідомила, що ДКС України нарахувала компенсацію у розмірі 315,72 грн, однак не має можливості здійснити виплату за відсутності коштів, а також зазначила, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахування та виплата інфляційних втрат не передбачені (а.с. 24-26).

З рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 31.10.2018 № 51 вбачається, що 24.09.2018 ДКС України виплатило ОСОБА_2 кошти у сумі 4 498 грн на виконання судових рішень і виконавчих листів №751/858/13-а без виконання приписів ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині нарахування і виплати компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень (а.с. 55).

06.02.2014 постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2014 (справа № 751/941/14), позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити ОСОБА_2 нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 29-34). Рішення суду набрало законної сили 08.08.2014.

03.09.2014 Новозаводським районим судом м.Чернігова видано виконавчий лист № 751/941/14 на виконання вказаної постанови суду від 06.02.2014, за яким 18.09.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Чернігівській області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження та надано строк для самостійного виконання до 25.09.2014 (а.с. 35-36).

Листом від 06.10.2014 № 8141/14 УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради повідомило виконавчій службі, що виконало рішення суду в частині зобовязання здійснити ОСОБА_2 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік та не має можливості виконати рішення суду щодо виплати допомоги у звязку з відсутністю коштів (а.с. 37).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.12.2015 задоволено подання державного виконавця та змінено спосіб і порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.02.2014 по справі № 751/941/14 в частині зобовязання УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити ОСОБА_2 нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», з урахуванням раніше проведених виплат, а саме - стягнуто з УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену суму грошової допомоги в розмірі 4 782 грн. Ухвала суду набрала законної сили 22.12.2015 (а.с. 38-40).

30.12.2015 судові рішення і виконавчий лист по справі № 751/941/14 були прийняті ДКС України разом із заявою позивача про стягнення коштів на виконання судового рішення (а.с. 41).

14.09.2018 позивач звернувся до ДКС України із заявою про нарахування компенсації і інфляційних втрат за несвоєчасне виконання виконавчого листа і постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 751/941/14, у відповідь на яку остання листом від 17.10.2018 № 5-13/2314-16933 повідомила, що ДКС України нарахувала компенсацію у розмірі 334,87 грн, однак не має можливості здійснити виплату за відсутності коштів, а також зазначила, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахування та виплата інфляційних втрат не передбачені (а.с. 42-43).

З рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 17.10.2018 № 49 вбачається, що 31.07.2018 ДКС України виплатило ОСОБА_2В кошти у сумі 4 782 грн на виконання судових рішень і виконавчого листа №751/941/14 без виконання приписів ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині нарахування і виплати компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень (а.с. 44).

09.09.2014 постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного від 11.11.2014 (справа № 751/8457/14), позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними дії УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі меншому, ніж передбачений абзацом 4 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - чотирьох мінімальних заробітних плат. Зобов'язано УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити перерахунок та стягнути на користь ОСОБА_2, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 3 групи, щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з урахуванням виплаченої суми (а.с. 12-16). Рішення суду набрало законної сили 11.11.2014.

22 грудня 2014 року Новозаводським районим судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 751/8457/14 на виконання вказаної постанови суду від 09.09.2014, за яким 25.12.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Чернігівській області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження та надано строк для самостійного виконання до 01.01.2015 (а.с. 17, 18).

Листом від 13.01.2015 № 283/14 УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради повідомило виконавчій службі, що виконало рішення суду в частині зобовязання здійснити ОСОБА_2 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік та не має можливості виконати рішення суду щодо виплати допомоги у звязку з відсутністю коштів (а.с. 19).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.03.2015 задоволено подання державного виконавця та змінено спосіб і порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.09.2014 № 751/8457/14 в частині зобовязання УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити перерахунок та стягнути на користь ОСОБА_2, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 3 групи, щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з урахуванням виплаченої суми, а саме - стягнуто з УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь ОСОБА_2 нараховану, але невиплачену суму грошової допомоги у розмірі 4 782 грн (а.с. 20-22).

29.04.2015 судові рішення і виконавчий лист по справі №751/8457/14 були прийняті ДКС України разом із заявою позивача про стягнення коштів на виконання судового рішення (а.с. 23).

28.07.2018 позивач звернувся до ДКС України із заявою про нарахування компенсації і інфляційних втрат за несвоєчасне виконання виконавчого листа і постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 751/8457/14, у відповідь на яку остання листом від 07.09.2018 № 5-13/1620-14760 повідомила, що ДКС України нарахувала компенсацію у розмірі 335,66 грн, однак не має можливості здійснити виплату за відсутності коштів, а також зазначила, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахування та виплата інфляційних втрат не передбачені (а.с. 24-26).

З рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 06.09.2018 № 41 вбачається, що 29.11.2017 ДКС України виплатила ОСОБА_2 кошти у сумі 4 782 грн на виконання судових рішень і виконавчого листа № 751/8457/14 без виконання приписів ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині нарахування і виплати компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень (а.с. 27-28).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обовязкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невідємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «ОСОБА_6 проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобовязання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу».

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «ОСОБА_6 проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобовязання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією ОСОБА_7 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц,

Судом установлено, що предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період невиконання грошових зобовязань, які виникли на підставі постанов Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.03.2013, 06.02.2014 та 09.09.2014.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобовязання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобовязання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з яким погодилася ОСОБА_7 Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Враховуючи, що відповідачами порушено виконання грошових зобовязань, встановлених рішеннями суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України, а тому районний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення на його користь 15 879,74 грн, що становить 3% річних у сумі 987,04 грн та інфляційні у сумі 14 892,07 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наданий позивачем розрахунок компенсації за прострочення виконання судових рішень, за яким сума компенсації становить 987,04 грн, та обґрунтовано визнав вірним наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, за яким їх сума складає 14 892,07 грн.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що період невиконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/941/14 з 30.03.2016 по 31.07.2018 становить 854 дні, як вказано позивачем, а не 852 дні, як зазначено ДКС України в Рішенні про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 17.10.2018 № 49 (а.с. 44, 56).

Детальні розрахунки містяться у матеріалах справи (а.с. 56) та наведені у рішенні районного суду, заперечень проти яких апеляційна скарга не містить.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону передбачено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (п. 3 Порядку).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року).

З огляду на викладені норми чинного законодавства, саме на ДКС України та його територіальні органи покладено обовязок виконувати рішення суду про стягнення коштів з державного чи місцевого бюджетів шляхом їх безспірного списання, і відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання органом державної влади своїх зобовязань.

Зважаючи на викладене колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду необґрунтовано стягнуто індекс інфляції та 3 % річних від простроченої суми з Держави Україна, а не з боржника УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради.

Також колегія суддів не знаходить слушними доводи заявника про те, що початок розрахунку суми інфляційних з дня відкриття виконавчого провадження є безпідставним, оскільки до Казначейства відповідні виконавчі документи надійшли значно пізніше, зважаючи на основні засади судочинства, встановлені Конституцією України, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, пілотне рішення «ОСОБА_6 проти України» (заява 40450/04, п. 46), за якими рішення суду, де боржником є держава/державний орган, підлягає виконанню з дня набрання ним законної сили і від стягувача не вимагається ініціювання проведення окремого провадження з його виконання.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: