Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 439/437/16-ц

провадження № 61-21307св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа -відділ державної виконавчої служби Бородівського районного управління юстиції,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - відділ державної виконавчої служби Бородівського районного управління юстиції (далі - відділ ДВС Бродівського РУЮ Львівської області), про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що між ним та ОСОБА_2 05 березня 2010 року укладено договір № 0503/1 про надання консультаційних послуг, згідно з умовами якого він здійснив консультування відповідача з приводу отримання міграційної візи до посольства США, а відповідач зобов'язався оплатити зазначені консультаційні послуги у розмірі 7 000,00 доларів США у гривнях по курсу НБУ на момент оплати.

Оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань у частині проведення оплати не виконав, тому він у 2012 році звернувся за захистом свого порушеного права до суду. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року його позов було задоволено, стягнено з відповідача на його користь 55 930,00 грн заборгованості за договором про надання консультаційних послуг від 05 березня 2010 року № 0503/1. Зазначене рішення суду набрало законної сили, однак було виконане лише 24 березня 2016 року.

Зазначає, що не можна погодитись з таким виконанням відповідачем взятого на себе зобов'язання, так як пунктом 6 договору передбачено зарахування грошових коштів на виконання зобов'язань у гривнях за курсом НБУ на момент сплати, який, станом на 24 березня 2016 року становив лише 2 150,32 доларів США, а не 7 000,00 доларів США.

Зважаючи на викладені обставини, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання консультаційних послуг у розмірі 9 002,30 доларів США, з яких: 4 849,68 доларів США - залишок боргу за договором, 3 522,62 доларів США - розмір неустойки та 630,00 доларів США - 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 002,30 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 226 871,51 грн заборгованості за договором від 05 березня 2010 року № 0503/1 про надання консультаційних послуг, а також 2 385,62 грн сплаченого судового збору.

Заочне рішення районного суду мотивовано тим, що відповідач невчасно виконав свої зобов'язання за договором, чим порушив умови договору, а також не сплатив повну вартість послуг в сумі, визначеній у доларах США у гривнях по курсу НБУ на момент сплати (пункт 6.2 договору). Крім того у зв'язку із простроченням виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором протягом 2011-2016 років у позивача виникло право на стягнення неустойки та 3 % річних у межах строків позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що офіційний курс гривні у різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак такий факт не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого уже вирішений судом, пред'являти позов з вимогою про стягнення курсової різниці після набрання рішенням суду законної сили і його виконання.

Крім того, апеляційний суд, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, мотивував своє рішення тим, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження», а тому, до таких правовідносин не можуть застосовуватися норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, у тому числі і положення статті 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року, рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року в частині виконання зобов'язання в національній валюті є виконаним, проте зобов'язання, які взяв на себе відповідач за договором, у зв'язку із зміною курсу долара США залишаються не виконаними у повному обсязі, зобов'язання за договором про надання консультаційних послуг не є припиненими.

Таким чином, у зв'язку із простроченням виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором протягом 2011-2016 років, у позивача виникло право на стягнення неустойки та 3 % річних у межах строків позовної давності.

Апеляційний суд не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що їх регулює.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу в якому просив касаційну скаргу відхилити, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Заперечуючи проти касаційної скарги, ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2 посилається на те, що за наявності судового рішення, яке станом на дату звернення позивача до суду із вказаним позовом виконане у встановленому законом порядку, зобов'язання між сторонами за договором про надання консультаційних послуг припинилися, заборгованість стягненню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 березня 2010 року між сторонами укладено договір № 0503/1 про надання консультаційних послуг, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу консультаційні послуги з метою отримання останнім імміграційної візи від посольства США, а відповідач, у свою чергу, зобов'язався оплатити позивачу зазначені послуги у розмірі 7 000,00 доларів США у гривнях по курсу НБУ на момент сплати.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року у цивільній справі № 2-187/2012 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання консультаційних послуг, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено борг у сумі 55 930,00 грн, а також судові витрати у справі. При цьому, сума боргу у розмірі 55 930,00 грн була еквівалентною 7 000,00 доларам США у гривнях по курсу НБУ станом на дату подання ОСОБА_1 відповідного позову.

Встановлено, що вказане вище рішення суду було звернуте до примусового виконання і виконане 24 березня 2016 року, кошти у наведеній вище сумі стягнуті.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором про надання консультаційних послуг, яка утворилася в результаті коливань курсу гривні до долара США у розмірі 4 849,68 доларів США, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що у даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання консультаційних послуг від 05 березня 2010 року, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 55 930,00 грн є повним розміром заборгованості.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року позов було задоволено, стягнено з відповідача на користь позивача саме 55 930,00 грн. Рішення суду набрало законної сили та було виконане 24 березня 2016 року.

Таким чином, позивач погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, в тому числі і передбачену пунктом 6.3 договору неустойку у розмірі 1% від суми договору за кожен день прострочення невиконання зобов'язання, а тому він не має права на стягнення курсової різниці та неустойки після набрання рішенням законної сили.

Рішення апеляційного в цій частині є законним та обґрунтованим та відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 30 травня 2018 року, провадження № 14-79цс18, підстав для його скасування не має.

Разом з тим не можна повністю погодився з висновком апеляційного суду про відсутність передбачених законом підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України та стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з огляду на таке.

ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 з метою забезпечення прогнозованості правозастосовчої практики відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, зазначивши наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт, інше позадоговірне зобов'язання). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За правилом частини першої статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи, що рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму заборгованості за договором про надання консультаційних послуг виконано лише 24 березня 2016 року, тобто відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що до відповідача не можливо застосувати заходи відповідальності, передбачені статтею 625 ЦК України у вигляді стягнення 3 % річних.

Рішення суду апеляційної інстанції в цій частині не відповідає закону та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Таким чином, три проценти річних за період з 24 березня 2013 року до 24 березня 2016 року складають 5 033,70 грн.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання позову до суду першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551,20 грн, та за подання касаційної скарги - 661,44 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - відділ ДВС Бродівського РУЮ Львівської області, про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 три відсотки річних від суми простроченого грошового зобов'язання у розмірі 5 033 (п'ять тисяч тридцять три) грн 70 коп.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості та неустойки за договором про надання консультаційних послуг залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн 20 коп за подання позову до суду першої інстанції та 661 (шістсот шістдесят одну) грн 44 коп. за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило