Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 493/2417/15-ц

провадження № 61-24424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєва Інна Петрівна, Плосківська сільська рада Балтського району Одеської області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_6, на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у складі судді Мясківської І. М. та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року у складі суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєва І. П., Плосківська сільська рада Балтського району Одеської області, про визнання заповіту нікчемним.

Позов обґрунтовано тим, що підпис на заповіті від 07 квітня 2014 року, яким його мати ОСОБА_7 заповіла земельну ділянку площею 5,57 га, розташовану на території Плосківської сільської ради Балтського району Одеської області, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, ОСОБА_4, здійснено не ОСОБА_7 (а с. 3).

Уточнивши вимоги, позивач змінив підстави позову і зазначив, що заповіт від 07 квітня 2014 року є нікчемним, оскільки його посвідчення відбулось удома у заповідача посадовою особою Плосківської сільської ради Балтського району Одеської області, однак у заповіті, в посвідчувальному написі, не зазначено, що заповіт посвідчено вдома у заповідача, що є порушенням вимог закону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що заповідач ОСОБА_7 на момент складання заповітів мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним їй майном на випадок смерті. Відсутність у спірному заповіті запису про його посвідчення вдома у заповідача не може слугувати підставою для визнання заповіту нікчемним, оскільки в журналі реєстрації заповітів, за № 192 зазначено про проведення вказаної дії вдома у заповідача, тобто при його складенні дотримано вимог щодо процедури його посвідчення, змісту, волевиявлення спадкодавця (добровільне волевиявлення, заповіт складено в межах одного нотаріального округу).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав визнання нікчемним спірного заповіту. В ухвалі зазначено, що допущене секретарем сільської ради порушення при посвідченні заповіту щодо не зазначення місця вчинення нотаріальної дії, не свідчить про недійсність заповіту, оскільки визнано судом не суттєвим, не впливає на волевиявлення померлої, вказане порушення свідчить про недобросовісне виконанням секретарем сільської ради своїх обов'язків щодо вчинення нотаріальних дій, а не про нікчемність посвідчення нею заповіту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року позивач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

10 травня 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року до участі у справі залучено ОСОБА_6, як правонаступника позивача ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено та не досліджено питання, з яких підстав заповіт посвідчувався вдома у заповідача, незважаючи на те, що зазначення такої підстави є обов'язковим відповідно до пунктів 2, 3 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Доводи ОСОБА_4, викладені у запереченнях на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для визнання нікчемним спірного заповіту відповідає вимогам норм матеріального права, оскільки у позові позивач посилався лише на не відповідність підпису на заповіті підпису заповідача. Позивач змінив підстави позову щодо недотримання форми та порядку посвідчення після того, як не було проведено судово-почеркознавчої експертизи. Оскільки відповідач мешкав разом із заповідачем, піклувався про неї, суди правильно дійшли висновку, що незазначення у заповіті місця та підстав його посвідчення вдома у заповідача не може свідчити про недійсність заповіту, оскільки не є суттєвим порушенням і не впливає на волевиявлення померлої.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 квітня 2014 року ОСОБА_7 складено заповіт, який вдома у заповідача посвідчено посадовою особою Плосківської сільської ради Балтського району Одеської області. Відповідно до зазначеного заповіту ОСОБА_7 зробила розпорядження на випадок своєї смерті, а саме заповіла земельну ділянку площею 5,57 га, розташовану на території Плосківської сільської ради Балтського району Одеської області, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, ОСОБА_4

Спірний заповіт від 07 квітня 2014 року, посвідчено секретарем Плосківської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 192.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 08 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балтського районного управління юстиції Одеської області.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеної земельної ділянку та житлового будинку. Позивач у визначений законодавством строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відповідно до чого заведено спадкову справу № 177/2015.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Порядок спадкування за заповітом регламентується Главою 85 Книги шостої ЦК України.

Право на заповіт, відповідно статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (Стаття 1251 ЦК України)

Оскаржуваний заповіт посвідчено секретарем Плосківської сільради Балтківського району Одеської області.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, як посвідчення заповітів (крім секретних).

Частиною другою статті 41 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями (пункт 3 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі змістом вказаних норм матеріального права вчинення нотаріальних дій поза межами нотаріальної контори може проводитися в окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди. Про вказані обставини має бути зазначено у посвідчувальному написі заповіту та у реєстрі нотаріальних дій.

Судами встановлено, що на спірному заповіті такого напису не здійснено.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням виконавчого комітету місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

Верховним Суд зауважує, що для встановлення такого порушення істотності для заповіту як не зазначення у ньому місця посвідчення та підстав для посвідчення поза межами приміщення органу місцевого самоврядування, необхідно встановити факт відповідності форми заповіту статті 1247 ЦК України і вільного волевиявлення заповідача.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Посилаючись на те, що незазначення у заповіті місця його посвідчення та підстав такого посвідчення вдома у заповідача є підставою для визнання його нікчемним, позивач мав надати суду докази того, що спірний заповіт оформлено поза волею заповідача та з порушенням вимог Порядку про вчинення нотаріальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій після здійснення оцінки обставин, встановлених на підставі наданих сторонами доказів у справі, дійшли правильного висновку, що форма заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України, волевиявлення заповідача було вільним, заповіт складався та посвідчувався в межах нотаріального округу. Незазначення місця вчинення оскаржуваної нотаріальної дії є порушенням секретарем сільської ради не впливає на волевиявлення померлої, а лише свідчить про недобросовісне виконанням секретарем сільської ради своїх обов'язків щодо вчинення нотаріальних дій, а не про нікчемність посвідчення нею заповіту.

Відповідно до статті частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку Верховний Суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права в межах встановлених обставин і не може встановлювати або вважати доведеними обставини.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та спрямовані на перегляд справи Верховним Судом.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховним Судом встановлено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права ґрунтуються на неправильному розумінні та власному тлумаченні норм ЦК України, та спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, яким суди надали правильну правову оцінку.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Українипередбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик