Справа № 712/2492/19
Провадження № 2/712/1237/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Пироженко В.Д.

при секретарі - Жук О.М.

представника позивача адвоката Давигора С.А.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Сень Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку за кордон без згоди батька.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2001, в якому народилась донька ОСОБА_5 Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.2013 шлюб між сторонами було розірвано. Неповнолітня дочка повністю знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею. ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, участі у житті доньки не приймає, у духовному, фізичному та інтелектуальному вихованні дитини не бере лише виплачує аліменти. Оскільки відповідач не цікавиться життям доньки, вона змушена повністю забезпечувати дитину самостійно, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток не тільки на даний час, а планувати розвиток дитини в майбутньому, тому офіційно працевлаштувалась на території республіки Польща за дозволом якій діє з 14.08.2018 по 13.08.2021 на посаді кухаря на підставі трудового /повний робочий день із заробітною платою не нижче 2100 злотих на місяць, забезпечена житлом за місцем роботи, та раз на три - чотири місяці навідується додому до дітей.

Під час останнього приїзду в Україну, який було здійснено 07.02.2019 року , виїзд 19.02.2019 року вона виявила намір знову забрати доньку до Республіки Польща на період літніх канікули. В Польщі де вона проживає на період роботи є нормальні умови , щоб донька змогла відвідувати культурні місця, здійснити поїздки до інших міст, попрактикуватися в розмовній мові. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.04.2018 року вже надавався дозвіл на виїзд спільної доньки за кордон до матері за місцем її роботи, тому донька ОСОБА_5 вже мала таку поїздку. Позивач надсилала відповідачу прохання в письмовому вигляді про надання дозволу на тимчасовий виїзд доньки за кордон, однак, відповідачем таке прохання проігноровано.

Оскільки донька навчається у 8 класі Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 17 з поглибленим вивченням англійської мови, для удосконалення знань іноземної мови, розширення кругозір, що позитивно вплине на її розвиток, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянки України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4 за межі України до Республіки Польщі на період з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2019 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.03.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача Давигора С.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував та просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач по суті пояснив, що договір який надає позивач, як дозвіл на роботу на території Республіки Польща викликає сумнів, оскільки переклад складено неофіційно а тому цей доказ не є належним доказом. Позивач за своєї роботи не зможе належним чином здійснювати догляд за дитиною та надавати їй належної уваги. Також визивають сумнів, умови проживання з ким буде спілкуватися у відсутності матері донька не знаючи мови та з ким вона буде знаходитись коли позивачка буде на роботі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради Сень Н.М. в судовому засіданні позов підтримала та вважала за необхідне його задовольнити, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 04.09.2014.

ОСОБА_5 навчається в Черкаській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 17 в 8 класі.

Позивач ОСОБА_5 офіційно працевлаштована на території Республіки Польща за дозволом, який діє з 14.08.2018 по 13.08.2021 на посаді кухаря, що підтверджується дозволом тип А № 2606/18 на роботу іноземному громадянину на території Республіки Польща від 09.07.2018.

Неповнолітня дитина ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю та бабусею, за адресою АДРЕСА_1, що не заперечується стороною відповідача.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.04.2018 року вже надавався дозвіл на виїзд спільної доньки за кордон до матері за місцем її роботи, тому донька ОСОБА_5 вже мала таку поїздку.

Одночасно з'ясовано, що відповідач бажає активно приймати участь у вихованні дочки та спілкуванні з нею. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не може забезпечити доньці поїздку на відпочинок за кордон чи на мое, проте може забезпечити її відпочинок за межами м. Черкаси на базі відпочинку чи біля річки.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україні.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, вказує, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої є Україна з 27.09.1991 року, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17 за аналогічним спором зробив наступний висновок: "Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та бабусею, знаходиться на утриманні матері, відповідач разом з ними не проживає, та у повній мірі не виконує своїх батьківських обов'язків, а саме: щодо особистого спілкування з дочкою, участі в її житті та інтересах. Таким чином, суд вважає тимчасовий виїзд дитини разом з матір'ю або з її офіційним представником за межі України до Республіки Польщі є доцільним для розвитку дитини і повністю відповідає її інтересам.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення, а саме надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянки України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю ОСОБА_4 до Республіки Польща на період з червня 2019 року по 15 серпня 2019 року, так як дитині необхідний час для підготовки її до школи та можливості спілкування батька з донькою.

Керуючись ст. 81, 83, 89, 264-268, 279 ЦПК України, Конвенцією про права дитини, Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їз в Україну» суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянки України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю ОСОБА_4 до Республіки Польща на період з червня 2019 року по 15 серпня 2019 року, без супроводу батька - ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення складено 24.04.2019 року.