Номер провадження: 22-ц/813/1842/19
Номер справи місцевого суду: 509/1422/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року у складі судді Гандзій Д.М.,

встановив:

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56734,21 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до кредитного договору №б/н від 29.01.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг», якими передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» - складає між ним та банком договір, про що свідчить особистий підпис відповідача у відповідній заяві.

Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, в який позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами згідно умов надання кредиту.

В порушення умов договору, ОСОБА_3, свої кредитні зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 28.02.2017 року у нього перед банком утворилась заборгованість у розмірі 56734,21 грн., яка складається з: 4552,73 грн. - заборгованості за кредитом, 45476,95 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3526,71 грн. - заборгованості по пені і комісії за користування кредитом та штрафів згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме 500 грн. - штрафу (фіксованої частини) та 2677,82 грн. - штрафу (процентної складової), які представник банку у позові, просив суд стягнути з ОСОБА_3 та суму судового збору у розмірі 1600 грн. на користь банку.

В процесі розгляду справи з'ясувалось, що ОСОБА_3 помер, до участі у справі був залучений ОСОБА_4 в якості відповідача.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за ним не зареєстроване будь-яке нерухоме майно, а саме у Реєстрі відсутні відомості про щодо речових прав, прав власності та заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а також відсутні відомості у Державному реєстрі іпотек. Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась та не встановлена спадкова маса (спадщина) в межах вартості якої можливо було б задовольнити позовні вимоги кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України.

Зазначене рішення суду після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядку ПАТ КБ «Приватбанк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, про задоволення позову. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки до розгляду справи після померлого ОСОБА_3 був залучений спадкоємець ОСОБА_4, який повинен був прийняти спадщину задля виконання грошового зобов'язання ОСОБА_3 Також, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважає, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Позивачем зазначено ціну позову 56734,21 грн., заборгованість, яку він просив стягнути з відповідача.

Оскільки ціна позову у справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 192 100 грн), дана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 3 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №б/н від 29.01.2013 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов договору ОСОБА_3 свої кредитні зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 28.02.2017 року у нього перед банком утворилась заборгованість у розмірі 56734,21 грн., яка складається з: 4552,73 грн. - заборгованості за кредитом, 45476,95 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3526,71 грн. - заборгованості по пені і комісії за користування кредитом та штрафів згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме 500 грн. - штрафу (фіксованої частини) та 2677,82 грн. - штрафу (процентної складової), розрахунок якої був зроблений позивачами та наданий до позову (а.с. 4-5).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується актовим записом про смерть №542 від 10.07.2015 року, виданого Овідіопольським РВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, у зв'язку з чим, ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 31.08.2017 року до участі у справі у якості відповідача (правонаступника) померлого ОСОБА_3 був залучений його син ОСОБА_2, як особа, яка на день смерті ОСОБА_3 проживав з ним однією сім'єю згідно довідки Новодолинської с/р Овідіопольського району Одеської області №02-07/207 від 08.08.2017 року (а.с. 41, 43-44, 58 ,61).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №95971160 отриманої Овідіопольським райсудом Одеської області 31.08.2017 року за ОСОБА_3 не зареєстроване будь-яке нерухоме майно, а саме у Реєстрі відсутні відомості про щодо речових прав, прав власності та заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а також відсутні відомості у Державному реєстрі іпотек (а.с. 60).

Відповідно до довідки Овідіопольської РДНК ГТУЮ в Одеській області №766/02-14 від 29.05.2017 року - після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкова справа не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с. 47-48).

Спадкоємець померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року - не звертався і спадщину не приймав.

Згідно ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

До спадкоємців боржника обов'язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів щодо обсягу спадкового майна, його вартості, що унеможливлює визначення суми, яка має бути стягнута саме з спадкоємця відповідача по справі узгоджується з правовою позицією викладеного у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі №360/1568/16-ц (провадження№61-12563св18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Враховуючи недоведеність позивачем наявності, об'єму та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_3 суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_4 повинен був прийняти спадщину задля виконання грошового зобов'язання ОСОБА_3 апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки прийняття спадщини є правом, а не обов'язком особи.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст Постанови складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець