Дата документу 22.04.2019 Справа № 333/2733/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/2733/18 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
№ 22-ц/807/1181/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 2008 року він є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Весь цей час ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності, яка і є його єдиним доходом. Він є самотнім чоловіком, іншої близької йому людини, яка може його підтримувати, останній не має. 25.07.2012 року ОСОБА_3 подарував своєму синові ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Він сподівався, що відповідач буде надавати матеріальну та фізичну допомогу по утриманню будинку, але з 2008 року ОСОБА_4 до позивача не приходить. Пенсія, яку він отримує, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання. ОСОБА_3 не може забезпечити себе предметами першої необхідності та харчуванням. Також був змушений звертатися по допомогу до сторонніх осіб.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і довічно.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.02.2018 року серії НОМЕР_2, актовий запис №29 (а.с. 9).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.09.2017 року серії АВ № 0832335, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню строком до 01.10.2019 року (а.с. 6).

Відповідно до пенсійного посвідченням від 04.10.2017 року НОМЕР_3, строк дії якого закінчується 01.10.2019 року (а.с. 7), позивач у справі отримує пенсію по інвалідності, розмір якої у грудні 2017 року складав 1 610,14 грн., що підтверджується довідкою від 09.01.2018 року, виданою Запорізьким Приміським об'єднаним УПФУ в Запорізькій області (а.с. 11).

Позивач посилався на те, що відповідач, який є його сином, є співвласником будинку, в якому проживає ОСОБА_3, однак будь-якої допомоги на утримання житлового приміщення та сплати комунальних послуг ОСОБА_4 батькові не надає. У зв'язку з чим, позивач, перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, змушений самостійно нести зазначені вище витрати.

Зазначена обставина не може бути аргументом для стягнення на користь позивача аліментів, позаяк стягнення співвласником будинку витрат на утримання будинку, є самостійним способом захисту майнових прав позивача та відмова у стягненні аліментів на утримання позивача не перешкоджає стягненню витрат на утримання майна, яке перебуває у спільній власності у разі заявлення та доведення таких вимог.

Судова колегія враховує, що спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (частина перша статті 203 СК України).

За приписами статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 9 січня 2018 року, (а.с.11) пенсія позивача становить за грудень 2018 року 1610,14 гр.

Прожитковий мінімум для непрацездатних осіб розмір визначено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII, і впродовж грудня 2018 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1497 грн.

Тож пенсія позивача є за розміром вищою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься, а тому відсутні підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги.

Одночасно судом першої інстанції враховано, що на час розгляду справи позивачем не надані інші відомості про його майновий стан, зокрема довідка про розмір отримуваної пенсії та не доведено, що цей дохід є нижче прожиткового мінімуму на час розгляду справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також судом першої інстанції було враховано, що відповідач проживає з матір'ю та бабусею, які є хворими та непрацездатними особами.

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков