Провадження № 22-ц/801/701/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року, ухвалене суддею Борисюк І.Е., повний текст якого складено 28 січня 2019 року

у справі №127/17296/18

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до ОСОБА_5 (відповідач)

за участі ОСОБА_6, ОСОБА_7 (треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору)

про припинення права власності та визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до місцевого суду із позовом до ОСОБА_5 припинення права власності та визнання права власності, обґрунтовуючи його тим, що їй, відповідачеві (до зміни прізвища - ОСОБА_3) та третім особам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 належить. У зазначеній квартирі на теперішній час проживає один із співвласників - ОСОБА_5. В той час як вона, а також інші співвласники спірної квартири не можуть дійти згоди щодо користування вищезазначеною квартирою, оскільки відповідач порушує правила добросусідства псує майно, яке належить їй на праві приватної власності, а також затоплює сусідню квартиру, яка знаходиться поверхом нижче та приміщення призначені для загального користування. Такі дії відповідача, ставлять співвласників у край невигідне матеріальне становище, оскільки виникає обовязок брати участь у витратах повязаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна, сплачувати податки, збори (обовязкові платежі), а також відповідати перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

Оскільки квартира є неподільною, а припинення права власності відповідача на частку у цій квартирі не завдасть його інтересам істотної шкоди, вважає за можливе припинити право власності відповідача на частку у спірній квартирі і передати йому у власність рівноцінне житло, а саме кімнату у гуртожитку по пров. Гонти у м. Вінниці, 14, яка належить їй на праві власності.

Тому просила припинити право власності ОСОБА_5 на ј частку квартири АДРЕСА_1 зареєстровану на імя ОСОБА_8; визнати за нею право власності на вказану частку квартири; припинити її право власності на кімнату в гуртожитку № 65, загальною площею 12,6 кв. м., в будинку № 14 по провулку Гонти в м. Вінниці та визнати за ОСОБА_5 право власності на цю кімнату.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_3, через свого представника адвоката ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд неналежним чином оцінив доводи позивача про те, що проживати разом з відповідачем у квартирі, що належить їм на праві часткової власності - неможливо. На думку апелянта помилковим є також висновок суду про те, що припинення права власності відповідача на його частку завдасть останньому істотної шкоди, оскільки позивач просить крім іншого визнати за відповідачем право власності на належну їй кімнату у гуртожитку, яка за розмірами є більшою його частки у спірній квартирі.

Крім того, на думку апелянта судом безпідставно не взято до уваги докази подані нею до позову щодо порушення відповідачем правил добросусідства.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень або пояснень до суду не направили.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Додані до апеляційної скарги докази апеляційний суд не приймає, оскільки в порушення вимог частини 2 статті 356 ЦПК України апелянтом не обґрунтовано поважності причин неподання їх до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 1993 року ОСОБА_8 (зміна прізвища на «Дегтярьов»), ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить по ј частці квартири АДРЕСА_2, яка складається з двох житлових кімнат, кухні, вбиральні та коридору, житловою площею 35,0 кв. м, загальною площею 49,0 кв. м (а.с. 6,7).

Оскільки між сторонами, як співвласниками нерухомого майна, виникають суперечки з приводу користування квартирою, у ній наразі проживає один із співвласників - ОСОБА_5, що підтверджується актом № 9439 від 09 липня 2018 року, складеним мешканцями будинку № 50 по вулиці Грушевського в місті Вінниця, посвідченим директором ТОВ «ЖЕО». Крім того, з вказаного акту слідує, що починаючи із 2013 року по теперішній час ОСОБА_5 порушує правила добросусідства, які полягають у залитті квартири водою, в якій проживає, що призводить до пошкодження стін, покрівлі, меблів квартир, які розміщені поверхом нижче та спільного підїзду будинку, чим погіршується стан стін та конструкцій міжповерхового перекриття та сходових клітин, що в свою чергу може призвести їх у аварійний стан, а також здійснює засмічення квартири, в якій проживає, чим створює антисанітарні умови в усьому будинку (а.с. 10).

Зазначене також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: заявами директору ТОВ «ЖЕО» мешканки квартири № 8 ОСОБА_9 (поверхом нижче) від 01.04.2016, 21.09.2016 щодо факту затоплення її кухні ОСОБА_5, а також по факту розбиття останнім вентиляції та антисанітарії у його квартирі (а.с. 12,13); повідомленням ОСОБА_9 від 02.12.2016 диспетчеру «Цілодобова варта» ВМР про наявність незначної течії з квартири зверху та факту постійних затоплень (а.с. 16-17)

Відповідно до акту комісії ТОВ «ЖЕО» від 07 червня 2016 року за результатами розгляду заяви було обстежено квартиру ОСОБА_9М та виявлено сухі жовті плями на шпалерах та в окремих місцях зєднання оздоблювальних плит на стелі. Ймовірно причиною виникнення цих плям є потрапляння вологи з квартири № 12 даного будинку, мешканець якої доступу до свого приміщення не надає, тому дійсну причину виникнення існуючих плям встановити не вдалось. Загальнобудинкові інженерні мережі перебувають у технічно справному стані, витоки з них відсутні (а.с. 13).

Судом також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2018 ОСОБА_3 є власницею кімнати № 65 в гуртожитку № 14 по провулку Гонти в м. Вінниці, загальна площа якої 12,6 кв. м., що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2018 (а.с. 19-20).

Висновками спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» щодо вартості майна від 25.06.2018 вартість зазначеної кімнати у гуртожитку на дату оцінки становить 175 140, 00 грн, а вартість квартири АДРЕСА_2 становить 630 630, 00 грн (а.с. 23-25, 36-47)

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Вимогами статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Поняття спільної часткової власності викладено частиною першою статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з статтею 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до частини другої статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

У пункті 43 постанови ОСОБА_10 Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що припинення права власності відповідача на частку нерухомого майна, яке є єдиним належним йому на праві власності житлом, завдасть останньому істотної шкоди та порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву (частини 1-3 ст. 83 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що визнання за ОСОБА_5 права власності належну апелянту ОСОБА_3 кімнату у гуртожитку, взамін на припинення ним права власності на його частку в квартирі не завдасть останньому істотної шкоди.

Так, положення частини 2 статті 365 ЦК України визначає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитних рахунок суду.

Вищевказана норма є однозначною і не передбачає передачу у власність іншого майна в якості компенсації. Відповідач не надавав згоду на обмін, а позивачем не було виконано вимоги зазначеної норми закону.

Крім того відсутність технічної можливості реального поділу об'єкта нерухомого майна, на яку посилається в скарзі апелянт - не є безумовною підставою для припинення права власності власника на відповідну частку майна, а допускається лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї і, що така шкода не буде істотною.

У даній справі судом встановлено істотність шкоди, яка може бути завдана відповідачу припиненням його частки у спільному майні, яка є єдиною його власністю та житлом.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки немає достатніх правових підстав для припинення права власності ОСОБА_5 на належну йому ј частку в праві спільної часткової власності.

Отже суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді:ОСОБА_11
ОСОБА_12