Ухвала

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 372/3672/17

провадження № 61-8017ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом Лисич Юрієм Володимировичем, на постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розписками від 26 квітня 2016 року та від 19 жовтня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 квітня 2016 року ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_3 кошти в розмірі 5 000,00 доларів США, про що склала розписку. У строк, обумовлений в розписці, відповідач кошти не повернула.

19 жовтня 2016 року відповідач знову позичила у ОСОБА_3 кошти в розмірі 4 000,00 доларів США під 21,00 % річних, які зобов'язувалася повернути разом з відсотками відповідно до графіку: до 20 січня 2017 року - 1 100,00 доларів США; до 20 лютого 2017 року - 1 100,00 доларів США; до 20 березня 2017 року - 1 100,00 доларів США; до 20 квітня 2017 року -

1 050,00 доларів США. У строк, обумовлений в розписці, відповідач кошти не повернула.

З огляду на те, що ОСОБА_1 продовжує користуватися його коштами, борги за розписками не повернула, чим порушує його права,

ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість:

- за розпискою від 26 квітня 2016 року, яка становить: 5 000,00 доларів США ? сума основного боргу, 170,96 доларів США - 3 % річних;

1 126,04 доларів США - проценти за користування коштами, а всього 6 927,00 доларів США по курсу гривні на день ухвалення рішення;

- за розпискою від 19 жовтня 2016 року, яка становить:

4 000,00 доларів США - сума основного боргу; 70,36 доларів США -

3 % річних, 915,95 доларів США ? проценти за користування коштами, а всього 4 986,31 доларів США по курсу в гривні на день ухвалення рішення по суті.

ОСОБА_3 також просив суд стягнути з ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн та судовий збір у розмірі

2 988,95 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня

2018 року клопотання представника ОСОБА_3 задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою від 26 квітня 2016 року залишено без розгляду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 червня

2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою від 19 жовтня 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 червня

2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 19 жовтня 2016 року в розмірі 4 986,31 доларів США, з яких: 4 000,00 доларів США ? сума основного боргу, 70,36 доларів США - 3 % річних; 915,95 доларів США ? проценти за користування коштами.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

15 квітня 2019 року до Верховного Суду через засоби поштового зв'язку звернулася ОСОБА_1 із касаційною скаргою, подану адвокатом

Лисич Ю. В., в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року та залишити в силі рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 червня 2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 372/3672/17 є стягнення заборгованості за розпискою від 19 жовтня 2016 року, яка становить: 4 000,00 доларів США - сума основного боргу; 70,36 доларів США - 3 % річних, 915,95 доларів США ? проценти за користування коштами, а всього 4 986,31 доларів США по курсу в гривні на день ухвалення рішення по суті.

Станом на 14 березня 2019 року (дату прийняття оскарженої постанови апеляційним судом) за офіційним курсом НБУ сума заборгованості

4 986,31 доларів СШАстановила у національній валюті 133 148,94 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, постанову Київського апеляційного суду від

14 березня 2019 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, подану адвокатом Лисич ЮріємВолодимировичем, на постанову Київського апеляційного суду від

14 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило