КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4260/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко Т.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання прийняти певні рішення.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

01 червня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання прийняти певні рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі Ордеру № 04538, виданого 29.01.2004 Головою Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, позивачу та членам його сім'ї, дружині - ОСОБА_4, сину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньці - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка 07.11.2005 ними приватизована.

19.01.2009 Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією видано Розпорядження № 16, яким затверджено рішення (протокол № 15) Центральної житлової комісії МВС від 15.10.2008 про взяття на квартирний облік позивача в центральному апараті Міністерства, по списку першочерговиків, як працівника міліції з родиною у складі 4-х осіб та Розпорядження № 376 Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.04.2009, на підставі рішення Міністерства фінансів України його сім'ї у складі з чотирьох осіб видано ордер № 011359 про видачу двокімнатної квартири АДРЕСА_2, де він зі своєю сім'єю постійно проживають.

З 2011 року в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, зареєстрована мати позивача - ОСОБА_7, яка фактично проживає за даною адресою з 2007 року, та племінники позивача - ОСОБА_8 і ОСОБА_9, у яких на території України на праві власності та в користуванні немає іншого житла.

У 2014 році позивачем поінформовано Центральну житлову комісію МВС про народження доньки ОСОБА_10, та надано підтверджуючий документ, копію свідоцтва про народження дитини, для внесення змін до справи квартирного обліку.

25.12.2014, на засіданні адміністрації та Центральної житлової комісії МВС не було включено ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, до списку квартирної справи позивача та ухвалено рішення (Протокол № 3) про зняття позивача і членів його сім'ї чотирьох осіб з квартирного обліку та виключено зі списку на отримання житла у першочерговому порядку відповідно до п.п. 1 п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради, від 11.12.1984 № 470, у зв'язку з поліпшенням житлових умов. Дане рішення затверджено Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 82. На підставі Протоколу № 2 засідання Центральної житлової комісії МВС України від 12.05.2017 ухвалено рішення залишення без змін рішення ЦЖК від 25.12.2014 № 3 в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_12 та членів його сім'ї.

Позивач вважає вказані рішення незаконними з огляду на те, що житловою комісією не взято до уваги, що сім'я позивача фактично проживає та користується житловою площею 35,6 кв.м., що є нижчою обліковою нормою 7,5 кв.м. на кожного члена сім'ї, діти у позивача, яким понад 9 років, різної статті, у зв'язку з чим сім'я позивача потребує поліпшення житлових умов.

Тому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення (Протокол № 3) засідання адміністрації та Центральної житлової комісії МВС України від 25.12.2014 в частині зняття позивача та членів його сім'ї з квартирного обліку та виключення зі списку на отримання житла у першочерговому порядку на підставі п.п. 1 п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470;

- визнати протиправним бездіяльність Департаменту юридичного забезпечення та Центральної житлової комісії Міністерства внутрішніх справ України щодо не включення ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, до списку осіб у справі квартирного обліку позивача;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про включення з 24.09.2014 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, до списку осіб у справі квартирного обліку позивача.

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 82, в частині Додатку № 3, щодо зняття позивача та членів його сім'ї з квартирного обліку та виключення зі списку на отримання житла у першочерговому порядку на підставі п.п. 1 п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень Українській PCP», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради, від 11.12.1984 № 470.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання прийняти певні рішення відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що він штучно не погіршував житлові умови, як зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції. Зокрема зазначав, що рішення ґрунтується на припущеннях та є необґрунтованим. Перелік способів штучного погіршення житлових умов визначено ст. 35 ЖК УРСР, але такі обставини не містяться в матеріалах справи і не доведено відповідачем та судом. Вважає, що реєстрація та проживання його матері ОСОБА_7 в однокімнатній квартирі та народження доньки ОСОБА_10 не може вважатися погіршенням житлових умов та підставою для зняття його та членів сім'ї з квартирного обліку та виключення зі списку на отримання житла у першочерговому порядку. Крім того, вказував, що його сім'я є багатодітною та потребує поліпшення житлових умов. А тому, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 представник відповідача МВС України не визнав доводи апеляційної скарги. На їх думку, судом першої інстанції об'єктивно, в повному обсязі було досліджено обставини справи, надані докази, пояснення учасників сторін та правильно застосовано законодавство, що регулює дані правовідносини і ухвалено законне рішення. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не відноситься до кола осіб, які потребували поліпшення житлових умов, оскільки він та члени його родини були забезпечені жилою площею у розмірі 9,56 кв.м на одну особу.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Рішенням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.01.2004 позивачу ОСОБА_3 разом з членами його родини, а саме: дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_6, надано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 12,20 кв.м.

Відповідно до розпорядження № 5321 Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, вказана квартира була приватизована родиною ОСОБА_6, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних частках кожному (а.с.163 т.1).

19.01.2009 Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією видано Розпорядження № 16, яким затверджено рішення (протокол № 15) Центральної житлової комісії МВС від 15.10.2008 про взяття ОСОБА_12 на квартирний облік в центральному апараті Міністерства внутрішніх справ по списку першочерговіків, як працівника міліції, з родиною у складі 4-х осіб, а саме: він, дружина, син ОСОБА_14 та дочка ОСОБА_15.

Згідно з Розпорядженням № 376 Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.04.2009, на підставі рішення Міністерства фінансів України сім'ї ОСОБА_12 у складі зазначених 4-х осіб видано ордер № 011359 на видачу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, житловою площею 35,60 кв.м.

Одночасно, Розпорядженням № 376 Печерської районної у м. Києві державної адміністрації родина ОСОБА_12 у складі 4-х осіб знята з квартирного обліку із врахуванням наявності приватизованої за попереднім місцем проживання квартири по вул. Шамрила.

Відповідно свідоцтву про право власності від 27 липня 2012 року, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'ської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_2 була приватизована ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 в рівних частках (а.с.141 т.1).

У 2014 році позивач ОСОБА_12 звернувся до Центральної Житлової комісії МВС України щодо поновлення на квартирному обліку та включення третьої дитини - ОСОБА_10, що народилась у 2011 році, до облікової справи.

Центральна житлова комісія МВС рішенням від 25.12.2014 № 3, ОСОБА_12 із сім'єю у складі 4-х осіб (позивач, його дружина, син та донька) зняла з квартирного обліку та виключила зі списку на отримання житла у першочерговому порядку на підставі п.п.1 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затвердженими Постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470, тобто, у зв'язку поліпшенням житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Зазначене рішення затверджено Розпорядженням № 82 Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 13.02.2015.

Про вказані обставини ОСОБА_12 повідомлено листом Департаменту матеріального забезпечення МВС України від 23.11.2015 № 25/2/1-1181.

В грудні 2011 року у помешканні (приватизованій квартирі на АДРЕСА_1), позивач зареєстрував: свою матір - ОСОБА_7 (яка має реєстрацію у м. Києві з 01.01.2003) та племінників - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які відповідно до своїх свідоцтв про народження, народились у м. Києві та мають батьків та житлову площу.

Отже, реєстрація матері та племінників у квартирі, що належить родині ОСОБА_12 була зроблена позивачем з власних міркувань, свідомо та добровільно. При цьому, здійснюючи реєстрацію у своїй квартирі вказаних осіб позивач усвідомлював, що такі дії погіршують його житлові умови, але права власності його та членів його родини не позбавляють.

Після народження третьої дитини - ОСОБА_10, 20.03.2015 позивач знов звернувся з рапортом до Центральної житлової комісії МВС щодо поновлення на квартирному обліку та включення дочки до облікової справи.

ЛистомДепартаменту матеріального забезпечення МВС України від 21.04.2015 № 25/2/1-9ап-16 позивача було повідомлено, що підстав для поновлення на квартирному обліку та включення дочки до облікової справи позивача немає.

Відповідно до ст. 34 ЖК Української PCP потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок;

які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

2) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або водній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української PCP за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

3) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

4) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

5) які проживають у гуртожитках.

Згідно з пунктом першим частини 2 статті 40 ЖК Української PCP громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Українською республіканською радою професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.

Постанова № 582 «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» прийнята виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів і президією Київської міської ради профспілок 15 липня 1985 року. Пунктом 2 цієї Постанови встановлено, що такими, що потребують поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають жилу площу до 7, 5 кв. м. включно на кожного члена родини.

Норма жилої площі в Українській PCP встановлюється в розмірі 13, 65 кв. м. на одну особу.

З наявних відомостей щодо забезпечення ОСОБА_12 та членів його родини житлом, вбачається, що родина позивача забезпечена житлом (з урахуванням приватизованої однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 12,20 кв.м. та отриманої двокімнатної квартири (також приватизованої), розташованої за адресою: АДРЕСА_2, житловою площею 35,60 кв.м. в розмірі, що є більшим ніж 7,5 кв.м. включно на кожного члена родини, а саме, на кожного в родині ОСОБА_12 приходиться 9,56 кв.м., що перебільшує норму не тільки для громадян, що потребують поліпшення житлових умов (7,5 кв.м.), а і рівень середньої забезпеченості громадян у м. Києві, що складає 9 кв.м.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що жила площа на кожного члена родини позивача перевищувала встановлену нормативно-правовими актами норму, за якими особа визнається такою, що потребує поліпшення житлових умов, на час звернення позивача до відповідача з приводу поновлення на квартирному обліку, ні позивач, ні члени його родини не були такими, що потребували поліпшення житлових умов в розумінні вимог чинного законодавства, що свідчить про правомірні дії службових осіб при вирішенні цього питання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду ґрунтується на припущеннях та є необґрунтованим, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду позивач також не навів таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: