КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/103/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Приходька К.П.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Київгаз» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Київгаз» про захист прав споживача, визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Київгаз»(далі - ПАТ «Київгаз»), в особі представника за довіреністю Лебедєва Ю.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з останнього заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 35 364,51 грн, інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 12 036,34 грн, 3 % річних у розмірі 2 122,32 грн та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог вказано, що 11 квітня 2013 року між ПАТ «Київгаз» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання № 203310080, на виконання якого до будинку відповідача по АДРЕСА_1 за період з 11 квітня 2013 року по 25 червня 2015 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ обсягом 25 026 куб. м на загальну суму 73 085,45 грн, за який відповідач розрахувався частково у розмірі 37 720,94 грн. Оскільки відповідач не в повній мірі оплачує надані послуги, обсяг яких визначений показниками газового лічильника, виникла заборгованість, яка разом нарахованими сумами за порушення грошового зобов'язання підлягає до примусового стягнення.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Київгаз», в якому просив визнати неправомірним здійснення ПАТ «Київгаз» перерахунку річних обсягів споживання природного газу за 2014 рік в обсязі, що перевищує 6 000 куб. м, зобов'язати ПАТ «Київгаз» здійснити перерахунок річного обсягу споживання природного газу за 2014 рік за ціною річного обсягу спожитого газу, що не перевищував 6 000 куб. м на рік за цінами, що діяли на момент перерахунку та виключити неправомірно нараховану заборгованість, визнати неправомірним відключення від системи газопостачання належного йому будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача відновити за власний рахунок газопостачання до цього будинку.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог вказано, що при визначенні обсягів спожитого природного газу потрібно було виходити з початкових даних обсягів 12 900 куб. м, проте відповідачем було безпідставно зазначено показники 5 960 куб. м, що потягло за собою невірне визначення обсягів споживання природного газу. У порушення умов укладеного між сторонами договору та Правил надання населенню послуг з газопостачання, показники лічильника не знімались, а позивача відключено від системи газопостачання без письмового попередження, його відома та участі, про що складався відповідний акт. ОСОБА_3 вважає, що ПАТ «Київгаз» внаслідок порушень вимог нормативно-правових актів по відношенню до споживача сприяв створенню штучної заборгованості за послуги з газопостачання по його особовому рахунку.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 вересня 2018 року позов ПАТ «Київгаз» задоволено.

З урахуванням виправленої ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року описки, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Київгаз» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 35 364,51 грн, інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 12 036,34 грн, 3% річних у розмірі 2 122,32 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ПАТ «Київгаз» відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що газопостачальним підприємством зняття контрольних показників лічильника у грудні 2013 року не було здійснено, а перерахунок обсягу споживання природного газу було здійснено начебто на підставі квитанції за листопад 2013 року, яка оплачена 23 грудня 2013 року, та містить показники лічильника за грудень 2013 року на рівні 5 990 куб. м, а також не було зняття контрольних показників лічильника і у грудні 2014 року, а для перерахунку річних обсягів газу показники лічильника було отримано відповідачем начебто з квитанції за грудень 2014 року, проте даний факт не прийнято до уваги судом першої інстанції. Перерахунок річних обсягів споживання проводився не на підставі знятих під підпис споживача контрольних показників лічильника газу, а на підставі показників лічильника, зазначених в квитанціях та самовільно визначених ПАТ «Київгаз» як контрольні показники станом саме на кінець грудня 2013 року та використаних для перерахунку річних обсягів споживання, які і були прийняті до уваги судом. В судовому засіданні заявлялось клопотання про витребування у позивача відомості про зняття контрольних показників лічильника газу за грудень 2013 року, на підставі яких було здійснено перерахунок обсягів газу, проте судом було безпідставно відмовлено у задоволенні цього клопотання. За таких обставин позивачем безпідставно було визначено суму боргу, виходячи з невірних даних щодо обсягів спожитого газу та неправильного застосування тарифу як за споживання газу більше 6000 куб. м.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині задоволення позову ПАТ «Київгаз» про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Лебедєв Ю.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відзив мотивовано тим, що відповідач оспорює річні об'єми спожитого природного газу, оскільки у 2013-2014 роках діяли диференційовані ціни на природний газ, які залежали від річного споживання природного газу, а загальні обсяги спожитого газу відповідач не оспорює.Спірними є показники газового лічильника 12 900 куб. мі відповідач вказує, що дані показники існували станом на грудень 2013 року, однак перенесення даних показників на грудень місяць не звільняє його від оплати спожитих об'ємів природного газу, а лише призводить до збільшення основної суми боргу. Відповідач протягом розгляду даної справи не надав жодного розрахунку, з якого вбачалося б, як перенесення показників газового лічильника 12 900 куб. мвпливає на ціну природного газу. Разом з цим, позивачем надавався розрахунок, згідно до якого показники газового лічильника 12 900 куб. мбули перенесені на січень 2013 року, що призвело до збільшення основної суми боргу, оскільки ціна на газ залежить від річного обсягу споживання. У 2013 році річний об'єм споживання газу відповідачем становив 5 990 куб. мта застосовувалася ціна, «що не перевищує 6 000 куб. м на рік». Перенесення показників газового лічильника 12 900 куб. мна грудень 2013 року призводить до застосування у 2013 році ціни на газ «що перевищує 12 000 куб. м на рік». У 2014 році застосовувалася ціна, «що перевищує 6000 куб. м на рік», навіть при умові перенесення показників газового лічильника 12 900 куб. мна грудень 2013 року, ціна не буде нижчою, оскільки річні обсяги споживання будуть становити 6 356 куб. м та всеодно буде застосовуватися ціна, «що перевищує 6 000 куб. м на рік». Обсяги спожитого природного газу відповідачем, що зазначені позивачем у розрахунку боргу, є вірними та підтверджується квитанціями про оплату за спожитий природний газ, відомістю на пуск газу, журналом контрольного зняття показників газового лічильника, актом звірки фактично використаних обсягів природного газу та актом на відключення газу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ПАТ «Київгаз» надавало послуги з газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 579,20 кв. м, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, на підставі договору про надання населенню послуг з газопостачання № 203310080 від 11 квітня 2013 року та відомості на пуск газу від 14 серпня 2013 року.

Відповідно до пункту 5 договору та відомості на пуск газу, показники газового лічильника становили 0 куб. м.

25 червня 2015 року, у зв'язку із заборгованістю за спожитий газ, газопостачання у будинку відповідача було перекрито, про що останнього попереджено 29 травня 2015 року письмовим попередженням від 10 травня 2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що за період від пуску газу до припинення газопостачання до будинку ОСОБА_3, тобто з 14 серпня 2013 року по 25 червня 2015 року, ПАТ «Київгаз» поставило, а споживач прийняв природний газ обсягом 25026 куб. м на загальну суму 73 085,45 грн, за який споживач розрахувався частково, у розмірі 37 720,94 грн.

З метою стягнення заборгованості у розмірі 31 456,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 7 143,29 грн та 3 % річних у розмірі 1 065,00 грн, позивач звертався до суду у наказному провадженні. 11 серпня 2016 року Печерським районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі № 757/26771/16-ц, який скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Київгаз», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не проводив оплату наданих йому послуг з постачання природного газу згідно умов укладеного договору та вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, а тому з нього на користь позивача було стягнуто суму боргу разом із інфляційними втратами та трьома процентами річних від простроченої суми, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням.

Так, правовідносини між сторонами врегульовані Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246 (далі - Правилами), положеннями: статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; статті 714 ЦК України, якою встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також статтею 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вартість послуг газопостачання та порядок їх оплати також визначено сторонами в укладеному договорі про надання населенню послуг з газопостачання № 203310080 від 11 квітня 2013 року, зокрема в пунктах 1, 12, 16, 17, 21, 23, 28. При цьому погоджено, що роздрібна ціна на природний газ встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ). Ціна на природний газ, що використовується для потреб населення затверджена постановою НКРЕ України № 812 від 13 липня 2010 року, постановою НКРЕ України № 420 від 3 квітня 2014 року та постановою НКРЕ України № 538 від 3 березня 2015 року.

Пунктом 10 Правил, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється, починаючи з 1 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики встановлено чотири категорії споживання природного газу, у кожної категорії своя ціна за одиницю об'єму.

Таким чином, застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу фактичного використання природного газу (зафіксованого на кожному особовому рахунку споживача за показаннями лічильників газу) у попередньому році. Іншого порядку визначення обсягу річного споживання абонентом газу для обчислення ціни на газ постанова Кабінету Міністрів України № 2246 від 9 грудня 1996 року «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» не передбачає.

Згідно пункту 15 Правил справляння плати за нормами споживання у разі наявності лічильника газу не допускається, крім випадків встановлених цими Правилами.

Газопостачальні підприємства проводять щороку станом на 1 січня перерахунок оплати вартості використаного природного газу та суми нарахованих пільг окремо щодо кожного споживача залежно від обсягу фактичного використання газу у попередньому році та від диференційованих залежно від річних обсягів споживання роздрібних цін, що діяли в зазначеному році. Якщо за підсумками попереднього року фактичне використання природного газу споживачем не відповідає обсягам, на підставі яких визначалась ціна на природний газ, зокрема: у разі перевищення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році, споживач зобов'язаний протягом трьох місяців з дати здійснення перерахунку сплатити газопостачальному підприємству різницю його вартості; у разі зменшення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році, різниця у вартості газу залишається на особовому рахунку споживача і зараховується в рахунок майбутніх платежів. Такий перерахунок здійснюється до 1 лютого поточного року.

Пункт 32 Правил встановлює обов'язок газопостачального підприємства визначати на основі саме фактичних обсягів використання природного газу споживачем у попередньому році та першому півріччі поточного року величину роздрібної ціни на природний газ для споживача на поточний рік та відповідно друге півріччя поточного року відповідно до пункту 10 цих Правил; проводити за підсумками року станом на 1 січня перерахунок оплати споживачем вартості спожитого в попередньому році природного газу залежно від обсягу його фактичного використання в попередньому році за роздрібними цінами, що діяли в попередньому році (такий перерахунок здійснюється до 1 лютого поточного року; проводити за підсумками першого півріччя поточного року станом на 1 липня перерахунок оплати споживачем вартості спожитого в першому півріччі поточного року природного газу залежно від обсягу його фактичного використання в першому півріччі поточного року за роздрібними цінами, що діяли в першому півріччі поточного року.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з квитанцією за листопад 2013 року, яка оплачена відповідачем 23 грудня 2013 року та містить показники лічильника за грудень 2013 року, показники використаного газу становили 5 990 куб. м, що є початковим показником станом на 1 січня 2014 року.

Рахунок за грудень 2013 року відповідачем оплачений лише 3 квітня 2014 року та містить показники березня 2014 року у розмірі 12 900 куб. м, що також підтверджується контрольним зняттям показників лічильника станом на 28 березня 2014 року.

За даними акту звірки фактично використаних річних обсягів природного газу, підписаного сторонами 31 грудня 2014 року, річний обсяг використаного газу відповідачем у 2014 році становить 13 266 куб. м.

Відповідно до квитанції за грудень 2014 року, показники станом за 31 грудень 2014 року становили 19 256 куб. м, за квитанцією за січень 2015 року початкові показники - 19 256 куб. м, а річний обсяг використаного газу у 2015 році - 5 770 куб. м.

За підсумками 2015 року перерахунок не проводився у зв'язку з тим що, пункт 10 Правил викладено у новій редакції, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2015 року № 74, та виключено положення щодо проведення перерахунку залежно від річного обсягу використання природного газу.

Крім того, в пункті 23, укладеного між сторонами договору, передбаченого, що розрахунок споживання газу у звітному місяці проводиться по одному із запропонованих варіантів, який споживач обрав самостійно, а саме відповідач обрав, що самостійно, не пізніше першого числа місяця наступного за звітним повідомляє позивача в телефонному режимі показники лічильника, а представники позивача фіксують зазначені показники в реєстрі.

Отже, вирішуючи спір, районний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожитий природний газ, розмір якої згідно розрахунку позивача становить 35 364,51 грн, оскільки з урахуванням показників лічильника, які зазначалися самим відповідачем та які встановленні позивачем, обсяг споживання природного газу відповідав іншій ціновій категорії газу для населення.

При цьому, за наявності оформлених договірних відносин сторін та у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, а саме сплата інфляційних втрат та трьох процентів річних за вказаний період від простроченої суми, які в даному випадку становлять 12 036,34 грн та 2 122,32 грн відповідно. Розрахунок заборгованості даних сум перевірений судом та не є предметом оскарження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач фактично оспорює річні об'єми спожитого природного газу, оскільки у 2013-2014 роках діяли диференційовані ціни на природний газ, які залежали від кількості його річного споживання, однак спірні показники газового лічильника 12 900 куб. м, які він намагався перенести на грудень 2013 року, не звільняють його від обов'язку оплати об'єми спожитого газу, а навпаки призведуть до збільшення основної суми боргу з огляду на іншу ціну газу, обсяг споживання якого перевищує 12 000 куб. м на 2013 рік.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, а докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого первісного позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

К.П. Приходько