Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за розпискою, посилаючись на те, що 24.08.2018 року відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі 110 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 01.11.2018 року, про що власноручно 28.08.2018 року написав розписку. У визначений термін відповідач кошти не повернув. У зв'язку з чим просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 110 000,00 грн., та судові витрати, які складаються із судового збору - 1 100, грн.. і витрат на професійну правничу допомогу - 14 500,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що кошти передавалися 24.08.2018 року, а розписка написана 28.08.2018 року.

В судовому засідання відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що він отримав від позивача роботу на будівництво об'єкта. Коли робота підходила до завершення, виникли проблеми. Вони самі завершили роботу, та сказали її оплатити. На той момент не мав коштів, та дав свої документи. А 28.08.2018 року сказали написати розписку. Підтвердив, що розписку він писав, підпис його, дата 28.08.2018 року відповідає дійсності, але коштів від позивача не отримував. Доказів на підтвердження своїх доводів не має.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Дана справа зареєстрована в Дніпровському районному суді м. Києва 11.12.2018 року.

Ухвалою від 28.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотань по суті спору сторони по справі не заявляли.

В суді встановлено, що 28.08.2018 року ОСОБА_2 написав розписку, якою засвідчив, що він 24.08.2018 року отримав від ОСОБА_4 110 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 01.11.2018 року.

Однак, у визначений строк кошти не були повернуті. У зв'язку з чим позивач звернуся до з даним позовом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, що дає підстави для задоволення позовних вимог. Посилання відповідача на те, що він коштів від позивача не отримував, суд не приймає до уваги, оскільки ним не було надано жодного доказу на підтвердження його заперечень. Відповідач підтвердив, що розписку про отримання коштів та зобов'язання їх повернути писав власноручно. Доказів про наявність тиску, погроз зі сторони позивача, матеріали справи не містять, і про таке відповідач не зазначав.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідач доказів на спростування доводів позивача не надав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

По даній справі позивач просить стягнути витрати на послуги правника в сумі 14 500,00 грн. На підтвердження оплати послуг адвоката надано квитанцію, акт приймання - передачі наданих послуг. Вивчивши надані стороною позивача докази, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1 100,00 грн., дані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-78, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) заборгованість в розмірі 110 000,00 грн., витрати по оплаті судовго збору 1 100,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 26.04.2019 року.

Суддя: