П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Лептугою С.С. за участю позивача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5, підписану його представником адвокатом Ліпатовим С.В., на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 15 лютого 2019 року), постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Далматової Г.А. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 486/955/18, номер провадження 22-ц/812/677/19) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа: Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 листопада 2004 року була затверджена мирова угода між ним та ОСОБА_8, згідно якої останній повинен був сплатити йому за договором позики у строк до 26 грудня 2004 року 86154,90 гривень. В зв'язку з невиконанням боржником умов мирової угоди Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 05 січня 2005 року видано виконавчий лист № 2-1118/2004 на примусове виконання зазначеної ухвали суду, а державною виконавчою службою Южноукраїнського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №40657398. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року по справі № 486/3004/13-ц, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 06 лютого 2014 року, замінено сторону виконавчого провадження боржника ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його правонаступниками - синами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у виконавчому провадженні №40657398, відкритому на підставі виконавчого листа №2-1118/2004 року, виданого 05.01.2005 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по цивільній справі про стягнення боргу з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 86154,90 гривень в межах вартості рухомого та нерухомого майна, одержаних ними у спадщину. В задоволенні вимог про розподіл стягнення грошових коштів в сумі 86154,90 гривень на кожного з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних частках по 43077,45 гривень з кожного відмовлено.

В складі спадщини, прийнятої відповідачами, є 1/3 частина трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому боржнику ОСОБА_8 та зареєстрована на даний час на останнього. Відповідачі з метою уникнення виконання судового рішення не реєструють спадкове майно на своє ім'я, не отримують свідоцтво про спадщину, але вважаються таким, що одержали спадщину.

Наявність цього майна встановлена третьою особою за цим позовом шляхом перевірки та отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що також підтверджено ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.08.2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року, якою звернуто стягнення на вищевказану частку квартири в рахунок погашення боргу за виконавчим листом про стягнення з відповідачів на його користь 86 154,90 грн.

Середня ринкова вартість трьох кімнатної квартири в АДРЕСА_1 складає на 09 липня 2018 року 23 600 доларів США. 1/3 частка від цієї суми становить 7866 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 19.07.2018 еквівалентно 206876 гривень України. Таким чином вартість нерухомого майна, прийнятого відповідачами у спадщину, на теперішній час становить 206 876 гривень.

Третьою особою з урахуванням вищезазначених судових рішень неодноразово з 28 лютого 2014 року постановами відкривались виконавчі провадження, замінялись сторони виконавчого провадження, повертались виконавчі листи, звертались стягнення на частку квартири боржників, однак судове рішення на даний час так і не виконано. На сьогоднішній день виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 05 серпня 2016 року за №51835577 та триває на момент звернення до суду з цим позовом.

Згідно доданої довідки Южноукраїнського міського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 12 липня 2018 року №5393, починаючи з 2015 року відповідачами борг погашений частково на суму 21549,99 гривень. Залишок боргу станом на 01 липня 2018 року становить 64 604,91 гривень, які йому не повернуто. Вважає, що з моменту заміни боржника у виконавчому провадженні на відповідачів, тобто з 10 січня 2014 року по день звернення до суду з позовом - 20 липня 2018 року відповідачі прострочили виконання грошового зобов'язання.

Таке прострочення розраховується ним в якості збитків від інфляції, в сумі 41046 гривень, трьох процентів річних в сумі 7237 гривень та відсотки за користування грошовими коштами в сумі 34374 гривень. Всього просить стягнути з відповідачів на його користь 82657 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень та судовий збір на користь держави (а.с.1-8).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 лютого 2019 року з урахуванням ухвали того ж суду від 15 лютого 2019 року про виправлення арифметичних помилок, позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа: Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, задовольнити частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 втрати від інфляції в сумі 28228,14 гривень, три процента річних в сумі 7049,55 гривень та відсотки за користування грошовими коштами в сумі 34374 гривень, а всього 69704,69 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 607,05 гривень в рівних частках, тобто, по 348,52 гривні з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рівних частках витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2529,90 гривень, тобто по 1264,95 гривень з кожного (а.с.145-148, 154-155).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що відповідачі можуть нести відповідальність за ті борги, які виникли у померлого боржника, але на них не має бути нараховані проценти та неустойка, оскільки всі ці зобов'язання пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватись спадкоємцям. Тобто відповідачі є правонаступниками лише в межах виконавчого провадження, з переходом до них лише тих прав і обов'язків, який мав померлий у виконавчому провадженні, що підтверджується відповідними рішеннями суду (а.с. 162-166).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що відповідачі є боржниками у виконавчому провадженні, та спільно проживали зі спадкодавцем на час його смерті, тому вони є такими, що прийняли спадщину, хоча і не зареєстрували це право у встановленому законом порядку. Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив, що з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню на користь позивача втрати від інфляції, три процента річних та відсотки за користування грошовими коштами. Тому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін (а.с. 191-198).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу, просив рішення суду залишити без змін.

Відповідачі, представник третьої особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає наведеним вимогам.

Судом встановлено, що ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 листопада 2004 року була затверджена мирова угода між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, за умовами якої ОСОБА_8 в строк до 26 грудня 2004 року виплачує ОСОБА_4 86154,90 гривень. В зв'язку з невиконанням боржником умов мирової угоди Южноукраїнським міським судом 05 січня 2005 року видано виконавчий лист № 2-1118/2004 на примусове виконання зазначеної ухвали суду, а державною виконавчою службою Южноукраїнського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №40657398. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року по справі № 486/3004/13-ц, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 06 лютого 2014 року, замінено сторону виконавчого провадження боржника ОСОБА_8, його правонаступниками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у виконавчому провадженні №40657398, відкритому на підставі виконавчого листа №2-1118/2004 року, виданого 05.01.2005 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по цивільній справі про стягнення боргу з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 86154,90 гривень в межах вартості рухомого та нерухомого майна, одержаних ними у спадщину. В задоволенні вимог про розподіл стягнення грошових коштів в сумі 86154, 90 гривень на кожного з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних частках по 43077, 45 гривень з кожного відмовлено.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.08.2017 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.09.2017 року, звернуто стягнення на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, яка належала померлому божнику ОСОБА_8, в рахунок погашення боргу за виконавчим листом про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_4 86154,90 грн.

Станом на 01.07.2018 року заборгованість за виконавчим листом частково погашена в сумі 21549,99 грн., залишок боргу складає 64604,91 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з положень ст.ст. 536, 625, 1048, 1282 ЦК України. Зокрема, суд прийшов до висновку про те, що відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позивач має право на одержання від відповідачів процентів у розмірі, який визначається на рівні облікової ставки НБУ. Стягуючи проценти від суми позики, а також втрати від інфляції та 3% річних, суд погодився з доводами позову про те, що нараховані суми слід стягнути з відповідачів солідарно.

Але з висновками суду погодитись не можна.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З ухвали Южноукораїнського міського суду Миколаївської області від 26.11.2004 року вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості за договором позики, моральної шкоди, судових витрат, пені. В судовому засіданні вони уклали між собою мирову угоду, яку просили затвердити та відповідно до якої ОСОБА_8 зобов'язується у строк до 26.12.2004 року виплатити ОСОБА_4 86154,90 грн. (а.с. 11).

В п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Тобто відсотки та неустойка нараховуються до дня смерті боржника включно.

З урахуванням наведених норм матеріального права та судової практики у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову про стягнення процентів з відповідачів за договором позики, укладеним позивачем з ОСОБА_8

Щодо вирішення спору про стягнення втрат від інфляції та 3% річних.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

З ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.01.2014 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.02.2014 року, вбачається, що була задоволена заява ОСОБА_9 про заміну сторони виконавчого провадження та замінена сторона виконавчого провадження № 400657398 відкритого відносно ОСОБА_8 на його правонаступників - спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі виконавчого листа №2-1118/2004 року, виданого 05.01.2005 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по цивільній справі про стягнення боргу з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 86154,90 гривень в межах вартості рухомого та нерухомого майна, одержаних ними у спадщину.

На підставі зазначеної ухвали суду відділом ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції 28.02.2014 року винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 26).

Отже з часу набрання чинності ухвали суду від 10.01.2014 року - 06.2.2014 року - у відповідачів виникло зобов'язання задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше на встановлено.

Вартість майна, одержаного у спадщину, складає 206876 грн., що відповідачами не спростовується, і що більше ніж у два рази перевищує вимоги кредитора - 86154,90 грн.

При цьому частки відповідачів у спадщині відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК є рівними, тобто кожен з них зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора у сумі по 43077,45 грн. (86154,90 : 2).

В п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз'яснено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Договір про солідарний обов'язок відповідачів суду не надано. Солідарна відповідальність спадкоємців перед кредитором законом не передбачена. Предметом зобов'язання є повернення грошових коштів, тобто предмет зобов'язання не є неподільним.

Отже висновок суду щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції та 3% річних є помилковим в частині того, що відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК, відповідачі повинні нести солідарно.

З довідки Южноукраїнського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 12.07.2018 року № 5393 вбачається, що на виконанні відділу з 05.08.2016 року перебуває виконавче провадження №51835577 згідно виконавчого листа Южноукраїнського міського суду від 05.01.2005 року №2-1118 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 коштів у сумі 86154,90 грн. Із зазначеної суми боржником ОСОБА_5 сплачено 13.07.2015 року 2400 грн., 10.08.2015 року 1200 грн., 14.09.2015 року 1200 грн., у січні 2018 року 10813,63 грн., у березні 2018 року 1636,36 грн., у квітні 2018 року 2800 грн., у травні 2018 року 1500 грн. (а.с. 33).

З урахуванням вищевикладеного, нарахування інфляційних втрат та 3% річних слід проводити на кожного з відповідачів з урахуванням сум, сплачених відповідачем ОСОБА_5

Розрахунок по ОСОБА_5 3 % річних від суми заборгованості 43077,45 грн.

За період з 20.07.2015 по 10.08.2015 (21 дн.)

(40677,45х3%х21):365=70,21

За період з 10.08.2015 по 14.09.2015 (34 дн) з урахуванням погашення заборгованості в сумі 1200 грн.

(40677,45-1200)х3%х34):365= 110,32

За період з 14.09.2015 по 1.01.2018 (838 дн) з урахуванням погашення заборгованості в сумі 1250 грн.

(39477,45-1250)х3%х838):365=2636,42

За період з 01.01.2018 по 01.03.2018 (59 дн) з урахуванням погашення заборгованості в сумі 10813,63 грн.

(38277,45-10813,63)х3%х59):365=133,18

За період з 01.03.2018 по 01.04.2018 (31 дн) з урахуванням погашення заборгованості в сумі 1636,36 грн.

(27463,82-1636,36)х3%х31):365=65,81

За період з 01.04.2018 по 01.05.2018 (30 дн) з урахуванням погашення заборгованості в сумі 2800 грн.

(25827,46-2800)х3%х30):365=56,78

За період з 01.05.2018 по 20.07.2018 (81 дн) з урахуванням погашення заборгованості в сумі 1500 грн.

(23027,46-1500)х3%х81):365=143,32

Всього 3216 грн.05 коп.

Інфляційні втрати розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних втрат ОСОБА_5 з урахуванням погашення заборгованості.

38277,45 х (сукупний індекс інфляції за період з серпня 2015 року - грудень 2017 року 131,40):100% - 38277,45= 12019,12 грн.

27463,82 х (сукупний індекс інфляції за період з грудень 2017 року - лютий 2018 року 103,44):100% - 27463,82= 944,76 грн.

25827,46 х (сукупний індекс інфляції за період з лютий 2018 року - березень 2018 року 102,01):100% - 25827,46= 519,13 грн.

23027,46 х (сукупний індекс інфляції за період з березень 2018 року - червень 2018 року 101,91):100% - 23027,46 = 439,82 грн.

Всього 13922,83 грн.

Розрахунок по ОСОБА_7 3 % річних від суми заборгованості 43077,45 грн. (1115 дні прострочки)

(43077,45х3%х1115):365=3947,78 грн.

Розрахунок інфляційних втрат ОСОБА_7: 43077,45 х (сукупний індекс інфляції за період з серпня 2015 року - червня 2018 року 137,14):100% - 43077,45= 15998,80 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що цивільно-правова відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК) на правовідносини, які виникли з приводу виконання судових рішень з посиланням на правову позицію ВСУ у справі № 6-2759цс15, не поширюється, не заслуговує на увагу, оскільки в п. 45. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року № 14-16цс18|686/21962/15-ц зроблено правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

В цій же постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п'ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

З доводами апеляційної скарги щодо того, що кредитор за договором позики не пред'явив до спадкоємців вимогу протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини (ч.2 ст. 1281 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) погодитись не можна.

В судовому засіданні апеляційного суду були досліджені рішення Южноукранського районного суду Миколаївської області від 21.03.2012 року та від 15.01.2013 року.

Рішенням від 21.03.2012 року за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до Южноукраїнської міської ради були задоволені вимоги позивачів про визнання недійсною їх відмови від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, викладене в заяві від 14.02.2006 року. Із зазначеного рішення вбачається, що позивачам як спадкоємцям було відомо про борги спадкодавця, що вони відмовились від спадщини, оскільки не бажали сплачувати борги батька.

Рішенням від 15.01.2013 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про стягнення з кожного по 40000,00 грн. в рахунок майна, прийнятого у спадок, позивачу було відмовлено в задоволені позову у зв'язку з обранням невірного способу захисту. Із зазначеного рішення вбачається, що судом досліджувалась спадкова справа № 184, відкрита після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Досліджуючи вказану спадкову справу, суд встановив, що 27.09.2012 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справи за № 415.

Доводи позивача про те, що йому тільки у 2012 році стало відомо про смерть боржника (він повторив їх у судовому засідання апеляційного суду при розгляді даної справи) іншими доказами не спростовані. В справі відсутні докази того, що відповідачі відповідно до вимог ч.1 ст. 1281 ЦК України виконали обов'язок щодо повідомлення кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.

Отже кредитором у строки, передбачені законом, були заявлені вимоги до спадкоємців.

З урахуванням наведеного, вимог п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач не сплачував судовий збір, оскільки має передбачені законом пільги - п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 34).

Судовий збір за подачу апеляційної скарги сплачено ОСОБА_5 в розмірі 1045,57 грн (а.с. 174).

Апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволена частково на суму 37085,46 грн., що складає 44,87% від заявлених позовних вимог. Тому слід стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 370,88 гривень, тобто з кожного по 185,44 грн.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_5, в розмірі 576,42 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг)

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Учасниками справи не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявна в матеріалах справи квитанція № 43 від 20.07.2018 року про сплату гонорару на суму 3000,00 грн., в якій зазначено види послуг - консультація, підготовка, вивчення судової практики, складання позову (а.с. 34а), є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, пропорційному розміру заявлених позовних вимог, тобто 1346,10 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачами, підтверджуються договорами про надання правових послуг (а.с. 73-78), ордером адвоката (а.с. 79), детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.138-139), квитанцією до прибуткового касового ордера № 5 про сплату адвокату 21515,20 грн.(а.с. 140).

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, зазначені вище витрати слід в розмірі, пропорційному розміру заявлених позовних вимог, стягнути з позивача, що складає 11861,22 грн., тобто по 5930,61 грн. кожному.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, підписану його представником адвокатом Ліпатовим С.В., задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 втрати від інфляції в сумі 13922,83 гривень, три процента річних в сумі 3216,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 втрати від інфляції в сумі 15998,80 гривень, три процента річних в сумі 3947,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 370,88 гривень, тобто з кожного по 185,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рівних частках витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1346,10 гривень, тобто по 673,05 гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_7 витрати за надану професійну правничу допомогу в розмірі 11861,22, тобто по 5930, 61 грн. кожному.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_5, в розмірі 576,42 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року