Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 428/3392/14-ц

провадження № 61-28480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В, Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4 на повторне заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2017 року у складі судді Олійник В. М. та рішення апеляційного суду Луганської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Авалян Н. М., Стахової Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник - ОСОБА_5,

відповідач- ОСОБА_4,

представник - ОСОБА_6,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 442 000 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовам договору позики, укладеного 27 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_4, останній отримав від позивача у борг 442 000 грн, які зобов'язався повернути у строк до 31 травня 2011 року, про що власноручно написав розписку. Проте, лише у вересні 2011 року повернув частину суми позики в розмірі 15 000 грн. Позивач неодноразово звертався в усній формі до відповідача з вимогою повернути борг, проте останній відмовляється виконати своє зобов'язання за договором позики, пояснюючи відсутністю грошових коштів.

3. Посилаючись на невиконання відповідачем узятих за договором позики зобов'язань щодо повернення коштів, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Повторним заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2017 року позов задоволено.

5. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 27 квітня 2011 року у розмірі 442 000 грн, та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

6. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у строк, обумовлений укладеним між сторонами договором позики від 27 квітня 2011 року, відповідач позику не повернув, отже не виконав взяті на себе зобов'язання у відповідності до вимог 526 ЦК України, чим порушені права позивача, тому є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

7. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 12 липня

2017 року рішення суду першої змінено.

8. Зменшено стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 27 квітня 2011 року з 442 000 грн до 427 000 грн та суму судового збору з 3 654 грн до 3 507,84 грн.

9. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі

146,16 грн.

10. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено договір позики, відповідач свої зобов'язання не виконав, в зазначені строки грошові кошти не повернув, тому відповідно до чинного законодавства заборгованість за борговими розписками підлягає стягненню в судовому порядку.

11. Проте, апеляційний суд не погодився з визначеним місцевим судом розміром суми боргу за договором позики від 27 квітня 2011 року, оскільки встановив, що відповідач ОСОБА_4 повернув позивачу ОСОБА_3 частину боргу у сумі 15 000 грн, тому суд першої інстанції помилкового стягнув всю суму позики, обумовлену в розписці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4просить скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що при вирішенні спору місцевий та апеляційний суд невірно надали оцінку доказам та встановленим фактичним обставинам справи. Зокрема, не встановили дату отримання відповідачем грошових коштів, оскільки у клопотанні, поданому про поновлення строків, указано, що розписка була складена 28 грудня 2006 року. Крім того, надана позивачем розписка не містить дати та умов передання коштів відповідачу, а містить лише дату складання самої розписки та дату повернення грошових коштів.

14. Зважаючи на твердження позивача про час передачі коштів відповідачу 28 грудня 2006 року та за відсутності умов та дати фактичного передання коштів у єдиному письмовому доказі - розписці, суд повинен був проаналізувати ці обставини та дійти висновку про безгрошовість розписки, складеної 27 квітня 2011 року, застосувати інші норми права та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи інших учасників справи

15. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на повторне заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня

2017 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 12 липня 2017 року.

17. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня

2017 року№ 2147-VIII«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

18. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20. У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21. 27 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого, останній у ОСОБА_3 узяв у борг грошові кошти в сумі 442 000 грн, які зобов'язався повернути

до 31 травня 2011 року.

22. Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від 28 липня

2015 року, проведеної на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської областівід 27 лютого 2015 року, призначеній за клопотанням відповідача, рукописний текст розписки від 27 квітня

2011 року та підпис в розписці виконаний відповідачем ОСОБА_8

23. Ухвалою суду Сєвєродонецького міського суду Луганської області

від 13 червня 2016 року за клопотанням відповідача призначалась судово-технічна експертиза з метою визначення часу складання розписки. Оплату за проведення експертизи було покладено на відповідача у справі. Експертом надавався лист та клопотання із зазначенням необхідності надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а також оплати за проведення експертизи. Стороною, якою заявлялося клопотання, оплату проведено не було, додаткові матеріали не надано, замість цього було подано апеляційну скаргу на ухвалу, заяву про відвід судді, клопотання про витребування доказів.

24. 07 лютого 2017 року на адресу місцевого суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку.

25. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області

від 17 березня 2017 року було скасовано ухвалу суду від 13 червня

2016 року про призначення судово-технічної експертизи у справі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

26. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

27. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

28. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

29. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

30. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

31. Правовідносини, що виникли між сторонами, випливають з договору позики, укладеного 27 квітня 2011 року між сторонами цього позову.

32. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

33. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

34. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

35. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

36. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

37. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

38. У той самий час за змістом частин першої та другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

39. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, який підтверджує факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

40. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

41. Встановивши справжню правову природу укладеного між сторонами договору, а саме, зобов'язання випливають саме з договору позики, за яким відповідач на вимогу позикодавця борг не повернув, суди дійшли вірного висновку, що позивач має право на його повернення в судовому порядку.

42. Ураховуючи повернення відповідачем ОСОБА_4 частини суми боргу у розмірі 15 000 грн, що встановлено місцевим судом, апеляційний суд прийшов вірного висновку про зменшення розміру стягнутої судом першої інстанції суми боргу.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

43. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

44. Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

45. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, проте в силу положень статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Рішення апеляційного суду Луганської області від 12 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В. В.Пророк

В. М.Сімоненко

І. М.Фаловська