ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2375/19 Справа № 204/605/17 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що що вони є чоловіком та дружиною, перебувають у зареєстрованому шлюбі. Їхня сім'я багатодітна, оскільки на утриманні знаходиться четверо дітей.

Під час шлюбу вони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Обслуговуванням їхньої квартири займається відповідач - КП «Жилсервіс - 2» ДМР, за що вони вносять квартирну плату. Тож на відповідачу лежить обов'язок обслуговувати комунікації загального користування всередині будинку згідно з договором на обслуговування будинку та прибудинкової території.

У 2015 році вони завершили ремонт в квартирі. Проте, восени 2016 року вони звернули увагу не те, що під їхньою підлогою з підвальної системи опалення в перекритті стала протікати труба опалення, так як внаслідок зносу прийшла в непридатність для використання. Вони зверталися до відповідача, до Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради з заявами, що є нагальна потреба в ремонті труби опалення. Проте, отримали відповідь від департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, що поточного ремонту в 2016 році за їхньою адресою не передбачено.

5 грудня 2016 року відбувся прорив підвальної розводки системи опалення в перекритті між квартирою 2-а (офіс) та квартирою № 21, внаслідок чого було залито гарячою водою їхню квартиру та завдано шкоду у вигляді: в житловій кімнаті № 1 - відставання шпалер від основи (4,5 кв.м на 2,7 кв.м; на підлозі (лінолеум) відставання лінолеуму від основи підлоги (2,0 кв.м на 3,2 кв.м) та (3,5 кв.м на 2,5 кв.м), деформувалась на підлозі кафельна плитка 1 шт. (300 мм на 300 мм); в житловій кімнаті № 2 відставання шпалер від стіни (2,7 кв.м на 4,5 кв.м), лінолеуму від основи підлоги (лінолеуму) відставання лінолеуму від основи підлоги (3,5 кв.м на 3,0 кв.м). На його прохання вирахувати нанесену шкоду йому було відмовлено, посилаючи на те, що це лише вода - просохне і не буде жодних слідів. Факт залиття квартири 5 грудня 2016 року відбувся в результаті прориву підвальної труби центрального опалення в перекритті, що підтверджується Актом візуального обстеження, складеного відповідачем, що свідчить про неналежне виконання КП «Жилсервіс-2» ДМР своїх обов'язків по утриманню прибудинкової території та будинку АДРЕСА_1. Крім того, заважаючи на те, що ремонт у квартирі був зроблений рік тому, квартира до затоплення знаходилась в чистому, охайному, відремонтованому стані, що надавало їхній родині можливість комфортно проживати у ній. Проте, зараз вони вимушені разом з дітьми переїхати жити до іншої квартири, що в свою чергу викликає душевні хвилювання та порушення звичного ритму життя.

Враховуючи вищезазначене, просили стягнути з КП"Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради на свою користь 20 000 грн на відшкодування заподіяної їм матеріальної шкоди та судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 20 000 грн, судовий збір по справі у розмірі 640 грн, а всього 20 640 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 4 001 грн 22 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в рішенні суду першої інстанції помилково зазначено про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки встановлена вина відповідача та суд вважав доведеним факт заподіяння позивачам шкоди, оскільки за належний технічний стан мереж центрального опалення відповідальність несе саме баласоутримувач.

Позивачі правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, не скористалися.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.7). ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, вони та їхні четверо дітей проживають у вищезазначеній квартирі.

Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради є юридичною особою, діє відповідно до власного статуту та є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1.

5 грудня 2016 року сталося залиття належної позивачу квартири № 21, що знаходиться у будинку № 30 по вул. Титова у м. Дніпрі, про що працівниками балансоутримувача КП «Жилсервіс-2» ДМР (начальником ПТО КП «Жилсервіс-2» ДМР ОСОБА_4 та інженером ПТО КП «Жилсервіс-2» ДМР ОСОБА_6), було складено акт візуального обстеження від 06 грудня 2016 року квартири АДРЕСА_1. Відповідно до акту, в двокімнатній квартирі, що знаходиться на цокольному поверсі, де зі слів власників у 2015 році був здійснений ремонт, при огляді виявлено, що в житловій кімнаті № 1 на стінах відслоїлися шпалери від основи (4,5 х 2,7 м.кв.); на підлозі від основи відслоївся лінолеум (2,0 х 3,2 м.кв. та 3,5 х 2,5 м.кв.); демонтована на підлозі кахельна плитка 1 шт. (300 х 300 мм); в житловій кімнаті № 2 на стінах відслоїлися шпалери від основи (2,7 х 4,5 м.кв.); на підлозі від основи відслоївся лінолеум (3,5 х 3,0 м.кв.). Причиною залиття є прорив підвальної (підпідлогової) розводки системи опалення в перекритті між квартирою № 2а та квартирою № 21 (а.с.20).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 5327-17, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10.05.2018 року, вартість відновлювального ремонту приміщень квартири АДРЕСА_1, що були пошкоджені внаслідок залиття квартири водою складає 17 158 грн 54 коп. Відповідно до кошторисної документації, складеної на відновлювальні роботи у зв'язку з залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1, вартість матеріалів складає 9 510 грн 36 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст. 190 ЖК України, виходив з того, що відповідачем не спростовано факт того, що залиття сталося з їх вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону).

Відповідно до частин 2 та 4 статті 19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Рішенням Дніпрорпетровської міської ради від 27 жовтня 2016 року № 489 було призначено управителем багатоквартирних будинків, що ввійшли в об'єкти конкурсу та не визначилися з формою управління, серед яких КП «Жилсервіс -2» ДМР.

Отже, вказаним рішенням, прийнятим органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції, визначено статус КП «Жилсервіс-2» як управителя будинків.

Відповідно до статті 1 Закону, управителем є особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом будинків і споруд (далі-управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до підпункту 2, 7 статті 21 Закону виконавець зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Стаття 29 Закону визначає, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем

Частиною другою статті 24 Закону встановлено, що балансоутримувач зобов'язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 24 Закону, балансоутримувач зобов'язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що передані на його баланс.

Підпунктом 8 пункту 2 статті 25 Закону встановлено обов'язок управителя забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів.

Відповідно до положень статті 25 Закону, управитель має право, зокрема, укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача, згідно чинного законодавства України, не виникає обов'язку відповідати за шкоду, спричинену залиттям квартири позивачів, спростовуються матеріалами справи та вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ним було здійснено виїзд за заявкою та злито систему центрального опалення в будинку, а відтак виконані всі зобов'язання, передбачені чинним законодавством, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки були предметом розгляду справи у суді першої інстанції, отримали належну правову оцінку, та висновків суду, обґрунтовано викладених в рішенні суду, не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова