УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді Єрмічової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бородкіної Л.В., представника позивача Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_1, представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2, про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Барського районного суду Вінницької області перебуває вказаний позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6, який діє на підставі ордеру серії ВН № 030889 від 21 серпня 2018 року (а.с. 104), подав до суду клопотання про закриття провадження у справі у якому зазначив, що вказаний спір є публічно-правовим, оскільки Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області діяла як субєкт владних повноважень та реалізовувала саме управлінські функції у сфері будівництва (а.с. 117-120).

Відповідач ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, адвокат ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просить розглянути клопотання про закриття провадження у справі у його відсутності та у відсутності відповідача ОСОБА_5

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на його недоведеність та безпідставність.

В судовому засіданні представник позивача Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_1 заперечила проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі обґрунтовуючи тим, що даний спір підлягає розгляду в цивільному проваджені з урахуванням правової позиції Верховного Суду 2017 року, а не правової позиції на яку посилається представник відповідача, оскільки вказана правова позиція була висловлена Верховним судом після того, як позивач звернувся до Барського районного суду Вінницької області з даним позовом. Тому, як вважає представник позивача, позиція Верховного Суду України у вирішенні даного спору, є нечіткою. У даному випадку до застосування підлягають норми законодавства, які визначені в ст. 177 ЦК України, якою встановлено види обєктів цивільних прав до яких відноситься, в тому числі, майно та майнові права, а також ст. 376 ЦК України, якою передбачено, що правом звернення до суду з позовом про знесення або перебудову наділені органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Просить відмовити у задоволені клопотання. Щодо вимог за цим позовом, то просить ураховувати їх у редакції, викладено в заяві про уточнення позовних вимог: "Зобовязати ОСОБА_5 шляхом перебудови привести обєкт будівництва (гараж) по вулиці Бони Сфорци, буд. 54 в м. Бар Вінницької області до вимог будівельного паспорту № 01-15-27 від 6 червня 2017 року, виданого відділом житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Барської міської ради Вінницької області, згідно чинних державних будівельних норм".

Заслухавши представника позивача Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_1, представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, враховуючи заяву представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог позивач звернувся з позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідачем було виконано будівельні роботи з реконструкції гаража з відхиленням від будівельного паспорту та порушенням затвердженої схеми забудови земельної ділянки, у звязку з чим відповідачу було винесено припис про зупинення будівельних робіт та усунення порушень вимог законодавства, який останній не виконав та був притягнений до адміністративної відповідальності. Оскільки відповідачем не вжито жодних заходів щодо усунення порушень, то позивач просив зобовязати відповідача привести обєкт будівництва у відповідність до чинних державних будівельних норм (а.с. 2-4, 134).

Суд бере до уваги правовий висновок ОСОБА_7 Верховного Суду, що висловлений у справі № 522/5487/17 від 16 травня 2017 року, у якому ОСОБА_7 зазначила таке.

Згідно з ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України в редакції Закону № 2147-VIII).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України (у редакції Закону N 2147-VIII) у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України (у редакції Закону N 2147-VIII) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України (у редакції Закону N 2147-VIII) суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України від 20 травня 1999 року N 687 XIV "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону N 3038-VI визначені органи архітектурно-будівельного контролю, до яких належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Згідно з пп. 1 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону України від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, а саме: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Управління ДАБК є суб'єктом владних повноважень, оскільки здійснює делеговані повноваження, а тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад, які виникають під час виконання повноважень у сфері державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України (у редакції Закону N 2147-VIII) вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи в чітко визначених законами України випадках.

Згідно з ст. 41 Закону N 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, виявлення факту самочинного будівництва об'єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону N 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Проаналізувавши зміст ч. 1 ст. 38 та п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону N 3038-VI ОСОБА_7 Верховного Суду дійшла висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об'єкта. Цей припис є обов'язковою передумовою для можливості контролюючого органа на звернення до суду на підставі ч. 1 ст. 38 вказаного Закону у зв'язку з його невиконанням. І, враховуючи положення ч. 4 ст. 5 КАС України (у редакції Закону N 2147-VIII), такий позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Дії органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснюються ним як суб'єктом владних повноважень послідовно в чітко визначеному порядку. Зокрема такий орган, що наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов'язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. Оскільки дії щодо видання припису є публічно-правовими, то і подальше звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру й повинно розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Таким чином, ОСОБА_7 Верховного Суду вважає, що спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду, при застосуванні норм права. Крім того, звертає увагу позивача, що згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З огляду на викладені положення суд дійшов висновку, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Суд не приймає заперечення представника позивача проти заявленого клопотання, оскільки, зазначене вище, повністю їх спростовує.

Таким чином, суд дійшов висновку, що справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2, про зобовязання вчинити дії, слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо інших клопотань представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні з підстав закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2, про зобовязання вчинити дії - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 квітня 2019 року.

Суддя