Справа № 152/531/19
УХВАЛА

іменем України

23 квітня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/531/19

Провадження №2-з/152/1/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

22.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Разом із позовом ОСОБА_1 подав до Шаргородського районного суду заяву про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить забезпечити поданий ним до відповідача позов про стягнення грошових коштів шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача та шляхом заборони виїзду за межі кордонів України.

Мотивуючи заяву ОСОБА_1 зазначив, що підставою для накладення арешту на майно відповідача є та обставина, що ним 01.08.2017 року було надано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3125 доларів США, 4300 євро, 202109 грн. на строк до 01.02.2018 року, що підтверджується розпискою відповідача, тоді як останній від виконання зобовязання ухилився.

Крім того вважає, що є необхідність забезпечити позов шляхом заборони відповідачу виїзду за межі кордону України, відповідно до ст.441 ЦПКУ та ст.337 ГПКУ, оскільки боржник має паспорт громадянина ОСОБА_3 Федерації, будинок і квартиру на території ОСОБА_3 Федерації, може виїхати за межі України, що унеможливить виконання судового рішення у цій справі.

Наведені ним види забезпечення позову, у випадку застосування їх судом, унеможливлять відчуження грошових коштів та будь-якого майна відповідача і сприятимуть виконанню судового рішення.

Пунктом 2 частини 1 статті 152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається, в тому числі, одночасно з предявленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи…

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч.9 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (ч.5 ст.151 ЦПК України).

В порушення п.5 ч.1 ст.151 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначив у заяві про забезпечення позову ціни позову, про забезпечення якого просить.

Також, в порушення п.7 ч.1 ст.151 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначає відомостей, які потрібні для забезпечення позову, зокрема, заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти боржника, разом з тим, не зазначає, на яке саме майно, місцезнаходження майна, на яку суму грошових коштів ОСОБА_2 слід накласти арешт, у яких банківських установах чи у яких осіб знаходяться грошові кошти відповідача.

Також, в порушення п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України, ОСОБА_1 зазначає видом забезпечення позову заборону виїзду ОСОБА_2 за межі кордону України в порядку, передбаченому ст.441 ЦПКУ та ст.337 ГПКУ.

Суд звертає увагу, що позов подано ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства до Шаргородського районного суду, тому посилання його на вимоги ст.337 ГПКУ є безпідставним.

Крім того, заборона виїзду боржника за межі кордону України не є видом забезпечення позову і не передбачена як вид забезпечення позову в ст. 150 ЦПК України.

До того ж, суд звертає увагу, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, передбачене ст.441 ЦПК України, є не видом забезпечення позову, а процесуальним питанням, повязаним із виконанням судових рішень у цивільних справах, тоді як у цій справі судове рішення ще не ухвалено.

Також, у порушення ч.5 ст.151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.

Так, згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік обєктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 перелік субєктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Відповідно до п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення позову фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня становить 1921 гривню.

Проте, в порушення вимог ч.5 ст.151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову не додано доказів про сплату заявником судового збору, який слід сплатити у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову, відповідно до вимог ч.9 ст.153 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику, оскільки подана з порушенням вимог ст.151 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7, 149-153, 247, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Ухвала складена та підписана 23.04.2019 року.

Суддя: