ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1451/19 Справа № 214/754/18 Суддя у 1-й інстанції - Гринб Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізької місцевої прокуратури № 3, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізької місцевої прокуратури № 3, третя особа прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, просив, відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 183437 грн. з індексацією і нарахуванням 1% за кожний день та моральну шкоду, спричинену незаконними діями слідчого і прокуратури у розмірі 2480000 грн. (а.с.1).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Криворізької місцевої прокуратури № 3, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди - відмовлено (а.с.35-38).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.45).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що прокуратура не є органом державної влади і не ділиться на юридичні і не юридичні особи, відповідно до Розділу VI Конституції України, ст. 4, 5 Закону України "Про прокуратуру".

Перевіривши законність рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом з 15.10.1997 року по 24.10.2002 року, був підданий кримінальному переслідуванню, під час якого він притягався в якості обвинуваченого в кримінальній справі, до нього було застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Тобто притягненням Позивача до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого у п.п. 4,5,6 ст. 19 та ч.2 ст. 148-2 КК України (в редакції 1960 року), яке постановою суду було припинено за відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до не належного відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що Криворізька місцева прокуратуру № 3 не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у даній справі.

Жодна із місцевих прокуратур не є юридичною особою та не наділена необхідним обсягом цивільної правоздатності та дієздатності у розумінні ст. 48 ЦПК України, у зв'язку з чим ці органи та їх посадові особи не можуть самостійно набувати цивільні права та обов'язки сторони або третьої особи у цивільному процесі.

В системі органів прокуратур області необхідним обсягом цивільної правоздатності наділена прокуратура Дніпропетровської області.

Посилання апелянта на розділ VI Конституції України, є недоцільним, оскільки, зазначений розділ визначає повноваження Кабінету Міністрів України. Розділ VII Конституції України "ПРОКУРАТУРА" виключено на підставі Закону № 1401-VIII від 02.06.2016. А посилання на ст. 4, 5 Закону України "Про прокуратуру" не визначають статус місцевої прокуратури.

Судом першої інстанції в порядку ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз'яснено право про заміну неналежного відповідача, проте, позивач своїм правом не скористався.

Крім того, у п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі.

Позивачем також не було залучено до участі у справі відповідний орган Державного казначейства України.

Колегія суддів, вважає за необхідне, роз'яснити позивачу, що відмова в задоволені позову не перешкоджає йому звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб'єктний склад сторін.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374,375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: