Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 361/1489/16-ц

провадження № 61-33244 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

особа, що подала касаційну скаргу - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Коцюрби О. П., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк»

Славкіної М. А. (далі уповноважена особа Фонду) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 03 квітня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №320, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 14,00 процентів річних за користування грошовими коштами та встановленої щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі

176,75 доларів США, що становить 0,07% річних, на строк до 03 квітня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03 квітня

2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_1, як іпотекодавцями, укладено договір іпотеки, за умовами якого вони передали банку в іпотеку нежиле приміщення, загальною площею 51,4 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 431 117,21 грн, що еквівалентно 51 837,39 доларів США, з яких 46 055,39 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 5 782,00 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 942,57 грн - штраф.

Позичальник зазначене рішення суду протягом тривалого часу належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 25 лютого 2016 року виникла заборгованість у розмірі 2 516 406,80 грн, з яких 46 055,39 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 43 872,22 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 15 380,81 грн - комісія за обслуговування кредиту, 53 319,65 грн - пеня та штраф.

Посилаючись на те, що різниця не стягнутої заборгованості за кредитним договором складає 1 105 462,16 грн, з яких 1 036 761,70 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 15 380,81 грн - комісія за обслуговування кредиту, 53 319,65 грн - пеня та штраф, ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені заявника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором від 03 квітня 2008 року №320, що становить нестягнуту суму боргу в розмірі 1 105 462,16 грн, з яких

1 036 761,70 грн, що еквівалентно 38 090,15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 15 380,81 грн - комісія за обслуговування кредиту, 53 319,65 грн - пеня та штраф за період з 25 лютого 2015 року по

25 лютого 2016 року, звернено стягнення на нежиле приміщення, загальною площею 51,4 кв.м, (яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1), 2/3 частки якого належить

ОСОБА_1, 1/3 частки - ОСОБА_2, шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» усіх прав продавця.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, а тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованою. Суд відхилив доводи відповідача про застосування позовної давності, зазначивши, що перебіг позовної давності розпочався зі спливом строку виконання зобов'язання, тобто з 03 квітня 2018 року (дати закінчення дії кредитного договору).

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 припинила здійснювати погашення кредиту з 03 квітня 2009 року, банк, звернувшись у

2010 році до суду з позовом, скористався своїм правом на стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, рішення про стягнення якої набрало чинності 11 листопада 2010 року. Оскільки з даним позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду 18 березня 2016 року, суд дійшов висновку, що позивач своєчасно не скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому його вимоги не підлягають задоволенню. Зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що початок перебігу строку позовної давності починається з 03 квітня 2018 року (дати закінчення дії кредитного договору), а тому відсутні підстави для застосування позовної давності, є помилковим.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2017 року виправлено допущену в рішенні описку, зокрема у резолютивній частині рішення суду словосполучення «Києво-Святошинського районного суду Київської області 04 травня 2016 року» змінено на «Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року».

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_3 (новий кредитор за договором від 20 червня 2017 року

№ 4583 про відступлення права вимоги), у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від

20 червня 2017 року, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції позовної давності, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 було вчинено дію про визнання свого боргу, зокрема на виконання зобов'язань за кредитним договором 26 листопада 2013 року нею було сплачено 200,00 грн за обслуговування кредиту, а відтак відбулося переривання перебігу строку позовної давності. Оскільки банк звернувся до суду з позовом 18 березня

2016 року, строк позовної давності не пропущений. Крім того, стаття 598 ЦК України не містить такої підстави припинення зобов'язань як сплив позовної давності, а тому іпотека є чинною і на неї може бути звернено стягнення.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

01 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 03 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, що становить 252 500,00 грн за курсом Національного банку України на момент укладення договору, зі сплатою 14,00 процентів річних за користування грошовими коштами, та встановленої щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 176,75 грн, що становить 0,07% річних, на строк до 03 квітня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03 квітня

2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_1, як іпотекодавцями, укладено договір іпотеки, за умовами якого вони передали банку в іпотеку нежиле приміщення, загальною площею 51,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2010 року, що у встановленому законом порядку набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 431 117,21 грн, що еквівалентно

51 837,39 доларів США, з яких 46 055,39 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 5 782,00 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 942,57 грн - штраф.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частинами першою, другою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Задовольняючи позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення неповно стягнутої суми заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № 320 у розмірі 1 105 462,16 грн, з яких 1 036 761,70 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 15 380,81 грн - комісія за обслуговування кредиту, 53 319, 65 грн - пеня та штраф, суд першої інстанції вважав установленим та доведеним факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком у розмірі, зазначеному у позовній заяві.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, грунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, якими врегульовано такі правовідносини, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі431 117,21 грн та судові витрати.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку,припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Беручи до уваги, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2010 рокудостроково стягнуто заборгованість за кредитним договором та змінено строк виконання зобов'язання, відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, пені та штрафу за період з 21 квітня

2010 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 перед банком у заявленому ним розмірі та відмовив у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право.

Ураховуючи, що після дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, банк не мав права на нарахування процентів за користування кредитом, комісії за обслуговуванням кредиту, пені та штрафу на загальну суму 1 105 462,16 грн, вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зазначеної заборгованості не підлягає задоволенню за необгрунтованістю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про доведеність позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 у розмірі 1 105 462,16 грн та висновок апеляційного суду про наявність підстав для застосування позовної давності, а тому судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуваннюз ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з його необгрунтованістю.

Також підлягає скасуванню ухвала Апеляційного суду Київської області від

21 серпня 2017 року про виправлення описки у рішення Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня

2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 20 червня

2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г.І. Усик