Номер провадження: 22-ц/813/2957/19
Номер справи місцевого суду: 520/4977/17
Головуючий у першій інстанції Каоашнікова О.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року про відмову в заміні сторони стягувача за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у цивільній справі позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

27.04.2017 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулось до суду з заявою про заміну сторони стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у справі №2-1168/2010 (т.1, а.с. 68).

В обґрунтування заяви зазначили, що Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист по справі №2-1168/2010 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/0034/85/87311 від 24.12.2007 року.

27.02.2017 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» і ПАТ «Вектор Банк» уклали договір відступлення права вимоги №114/7-4373, за умовами якого до ПАТ «Вектор Банк» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №014/0034/85/87311.

27.02.2017 року ПАТ «Вектор Банк» і ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» уклали договір відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/0034/85/87311, укладеним 24.12.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_4, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра і гарантія».

На підставі цього ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права кредитора ОСОБА_4

Представник ПАТ «Вектор Банк» і представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду не з'явились, надали заяви про вирішення справи за їх відсутності.

В свою чергу, представник ПАТ «Вектор Банк» заперечував проти вимог ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» з тих підстав, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не виконав свої зобов'язання за договором про відступлення права вимоги - Товариство не здійснило оплати ціни договору (п.2.2 Договору від 27.02.17-ДГ), тому до Товариства не перейшло право вимоги за кредитним договором (т.1, а.с.89-91).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було залишено без задоволення (т.1, а.с.143-144).

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ставить питання про скасування ухвалиКиївського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року та постановлення нової, про задоволення заявипро заміну стягувача, змінивши з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посилаючись на порушення судом норм права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 19.04.2019 року, на 14.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.2, а.с.18-22).

При цьому, колегія суддів враховує, що дана цивільна справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції 1 рік і 3 місяці, проте учасники справи жодного разу не з'явились до суду апеляційної інстанції для дачі пояснень, що свідчить про відсутність у них інтересу до наслідків розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 24.04.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заміна сторони можлива лише у виконавчому провадженні, а на момент вирішення питання про заміну стягувача виконавче провадження відсутнє.

Також суд послався на те, що між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ПАТ «Вектор Банк» існує спір щодо дійсності договору про відступлення права вимоги № 27.02.17-ДГ від 27 лютого 2017 року.

Однак, Одеський апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.06.2010 року, ухваленого по справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0034/85/87311, суд 28.09.2010 року видав виконавчі листи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку грошових коштів в сумі 846 919 грн. 06 коп. та судових витрат в сумі 1730 грн.

27.02.2017 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» і ПАТ «Вектор Банк» уклали договір відступлення права вимоги №114/7-4373, за умовами якого до ПАТ «Вектор Банк» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №014/0034/85/87311.

27.02.2017 року ПАТ «Вектор Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/0034/85/87311, укладеним 24.12.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_4, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

На підставі цього ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права кредитора до ОСОБА_4

У відповідності до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням.

Таким чином, законодавець не пов'язує заміну кредитора в зобов'язанні зі згодою боржника, а повідомлення останнього про заміну кредитора у зобов'язанні має на меті виключно захист інтересів нового кредитора, який бере на себе ризики щодо несприятливих для себе наслідків у зв'язку із таким не повідомленням боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, в тому числі і у випадку виконання зобов'язання боржником первісному кредитору. Тобто, неповідомлення боржника про заміну кредитора в зобов'язанні лише створює новому кредитору (ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») настання несприятливих для нього наслідків, але не є підставою для відмови у заміні стягувача.

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесії), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вказані правові висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс-13).

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що заміна кредитора в зобов'язанні можлива на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі і на стадії виконання судового рішення.

За змістом ст. 514 ЦК України для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив, в тому числі отримувати виконавчі листи та подавати їх на примусове виконання.

У зв'язку з цим, після укладення договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор автоматично позбавляється прав на будь-які дії відносно кредитних заборгованостей, у тому числі і права звернення до суду з заявою про видачу виконавчих листів та до відповідного відділу виконавчої служби для виконання даних виконавчих листів на свою користь.

При цьому слід зазначити, що виконавчий документ видається за заявою стягувача, отже у разі зміни кредитора внаслідок правонаступництва, після ухвалення судового рішення до видачі виконавчого документу - попередній кредитор вже не має права на звернення до суду з відповідною заявою, а його правонаступник позбавлений такої можливості в силу того, що відповідно до ст. 55 ЦПК України, залучення правонаступника можливе виключно до ухвалення рішення, а ст. 442 ЦПК України, регулює порядок заміни сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) - тобто після ухвалення судового рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в заміні стягувача у справі, взагалі залишив рішення суду без будь-якого виконання, що в свою чергу призвело до порушення ст. 129 Конституції України, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою закріплено право на справедливий суд.

Більше того, оскільки мова йде про заміну стягувача, то у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги, наявність виконавчого провадження є необов'язковою.

Зазначених обставин судом не було враховано, як і не було враховано, що без вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії, згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, виходячи із системного аналізу законодавства України і судової практики слід зробити висновок про необхідність заміни стягувача, у тому числі за відсутності доказів відкритого виконавчого провадження.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається шляхом укладення договору між цими суб'єктами, на підставі якого до останнього переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії. Об'єктом договору є майнові права, що належать кредиторові як стороні зобов'язання. Заміна кредитора може здійснюватись на різних стадіях існування зобов'язання, коли сторони ще його не виконали.

Також слід зазначити, що п.2.14. Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що правонаступництво можливе з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Дана інструкція визначає порядок заміни кредитора у відкритому виконавчому провадженні, дії державного виконавця та заінтересованої сторони в такому випадку.

Проте правонаступник первісного кредитора зважаючи на відсутність відкритого виконавчого провадження просив суд першої інстанції замінити стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у цивільній справі № 520/4977/17, а не стягувача у відкритому виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що лише маючи статус стягувача у справі № 520/4977/17 новий кредитор зможе реалізувати свої законні права, гарантовані Конституцією та чинним законодавством України, в тому числі звернутися до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, поновлення строку його пред'явлення, пред'явити виконавчий документ до виконання в органи державної виконавчої служби України з метою виконання рішення суду та задоволення вимог кредитора.

Що стосується спору між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і ПАТ «Вектор Банк» щодо дійсності договору про відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ від 27 лютого 2017 року, який мається між вказаними товариствами і на який посилається ПАТ «Вектор Банк», то зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну стягувача.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що на даний час договір відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ, укладений 27.02.2017 року між ПАТ «Вектор Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», та за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/0034/85/87311, укладеним 24.12.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_4, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», не спростований і не визнаний недійсним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року скасувати і прийняти постанову, якою заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну стягувача задовольнити, замінити ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»про заміну стягувача задовольнити.

Замінити Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра