ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Черкаси

справа 707/419/18 провадження № 22-ц/793/554/19

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

секретаря Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Білозірська сільська рада Черкаського району.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2019 року (постановлену під головуванням судді Суходольського О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Черкаського району про оскарження протиправної бездіяльності органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Білозірської сільської ради Черкаського району про оскарження протиправної бездіяльності органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги мотивував тим, що 14 лютого 2019 року ним була подана заява до Білозірської сільської ради щодо передачі йому в приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

22 лютого 2019 року на черговій сесії Болозірської сільської ради №81 за результатами відкритого поіменного голосування встановлено, що розглядаючи його заяву про надання йому земельної ділянки у власність рішення не було прийнято.

Вважає, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки нею порушені його права та законні інтереси.

Земельна ділянка площею 0,12 га, яку він бажає отримати у власність є сформованою з присвоєнням їй кадастрового номеру НОМЕР_1, визначено її площу, межі та внесено інформацію про неї до Державного земельного кадастру. Право власності на неї зареєстровано за Білозірською сільською радою.

Зазначав, що у спірних правовідносинах право позивача на отримання у користування земельної ділянки кореспондує обов'язок прийняти відповідне рішення.

Просив визнати протиправною бездіяльність Білозірської сільської ради щодо не прийняття рішення при розгляді його заяви про передачу земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Зобов'язати Білозірську сільську раду прийняти рішення про передачу йому в приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Роз'яснено позивачу, що даний спір повинен розглядатись в порядку КАС України і відноситься до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що даний спір є публічно-правовим, віднесеним до юрисдикції адміністративного суду, оскільки виник з приводу оскарження бездіяльності Білозірської сільської ради, яка є суб'єктом владних повноважень та ставиться вимога зобов'язати її прийняти рішення щодо передачі позивачу земельної ділянки, що є реалізацією органом місцевого самоврядування своїх владних повноважень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 06 березня 2019 року, ОСОБА_1 вважаючи ухвалу суду незаконною і тому такою, що має бути скасована при апеляційній перевірці з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

Просив скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2019 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив належним чином та не встановив такої важливої обставини, що предметом позову є бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про передачу позивачу у приватну власність майна у вигляді земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва.

Вважає, що з моменту присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та здійснення державної реєстрації права власності (комунальної власності) на цю земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за Білозірською сільською радою, виключає підстави існування між фізичною особою та власником цього майна, хоч і органом місцевого самоврядування публічно-правового спору, оскільки вже існує приватно-правовий спір.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2019 року, у зв'язку із усуненням недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 17 квітня 2019 року на 12:30 год. з повідомленням учасників справи про її розгляд та викликом в судове засідання.

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, скаржника ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 - 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За позицією ОСОБА_1, бездіяльність Білозірської сільської ради полягає в тому, що сільською радою було винесено його заяву від 14.02.2019 на розгляд чергової сесії, проте рішення про передачу йому у приватну власність земельної ділянки комунальної власності, із визначеною площею, а саме 0,12 га, за кадастровим номером НОМЕР_1 не прийнято.

За своїм змістом земельний спір, що виник унаслідок користування та розпорядження органом місцевого самоврядування земельною ділянкою комунальної власності, є складним і комплексним із правової точки зору. Під час прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність ці органи, з одного боку, перебувають у статусі суб'єкта владних повноважень, а з іншого - реалізують право власності на землю територіальної громади. Крім того, таке рішення, як правовий акт індивідуальної дії, є підставою, з якої виникає речове право власності чи користування землею в суб'єктів приватного права.

За змістом ч. 1 ст. 374 ЦК України та ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

З матеріалів справи вбачається та підтверджено в судовому засіданні, що в даному випадку спір виник стосовно бездіяльності відповідача на сесії сільської ради при розгляді заяви позивача щодо передачі йому в приватну власність сформованої земельної ділянки площею 0,12 га та відповідним кадастровим номером, що перебуває у власності територіальної громади.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що:

- положення п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Розгляду адміністративним судам підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17, від 17 жовтня 2018 року № 380/624/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, спір виник відносно бездіяльності суб'єкта владних повноважень, Білозірської сільської ради, при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність, тому апеляційний суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки ОСОБА_1 оскаржує саму бездіяльність відповідача та просить зобов'язати його вчинити дію шляхом прийняття відповідного рішення щодо надання йому земельної ділянки у власність.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу прийшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак