КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м. Київ

Справа №357/2127/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/3371/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Бондаренко О.В. 20 листопада 2018 року в м. Біла Церква, повний текст рішення складено 30 листопада 2018 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до п. 1.3,1.4 предметом іпотеки - є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 208,2 кв.м. та житловою площею 82,2 кв.м., та гараж №12, за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, загальною площею 27,4 кв.м. Відповідач умови Кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконувала, остання часткова оплата відсотків здійснювалась 29 серпня 2016 року. Таким чином, на момент подання позовної заяви зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконані, в зв'язку з чим, станом на 22 лютого 2018 року заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Народна позика» становить 1814701, 97 грн. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк сплачена не була, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. В зв'язку з цим позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» за Кредитним договором в сумі 1784836,13 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру та гараж шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною для їх подальшої реалізації, визначеної на підставі Звіту про незалежну оцінку вартості п'ятикімнатної квартири та гаражу, проведеного ТОВ «Глобал Апрайзер Груп» від 21 лютого 2018 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з даними вимогами з пропуском строку позовної давності. При цьому, судом критично оцінено надані стороною позивача докази виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань у період 2014-2016 років. Вказано на те, що зазначені меморіальні ордери не можуть вважатися доказом сплати відповідачем заборгованості за кредитом, адже в цих документах платником зазначено іншу особу та зазначені оплати не є погашенням основного боргу позичальника.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ТОВ «ФК «Народна позика», її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивач звернувся до суду із позовом зі спливом строку позовної давності. Однак, позивач не погоджується із вказаним висновком суду, оскільки ними до суду першої інстанції була надана виписка по особовим рахункам відповідача, відповідно до якої останній платіж ОСОБА_2 було здійснено в межах строку позовної давності, у зв'язку з чим суд повинен був застосувати правила переривання строку позовної давності. Також ОСОБА_2 сплачувала відсотки з 17 жовтня 2012 року по 24 квітня 2015 року шляхом внесення готівкових коштів в касу ТОВ ФК «Народна позика», тобто нею вносилися кошти в касу банку для перерахування банком коштів на рахунок ТОВ ФК «Народна позика». Таким чином, суд першої інстанції проігнорував вищевикладене, та не вказав в мотивувальній частині рішення про вищевказані докази, а навпаки зазначив, що суду не були надані виписки по рахунку відповідача.

На підставі викладеного просить, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача адвокат БуднікО.П. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представники відповідача адвокат Кузьменко С.В. та адвокат Горай Л.Й. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залиши його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_2 19 вересня 2012 року був укладений кредитний договір №1909001/000-КФІ/12, за умовами якого остання отримала грошові кошти у національній валюті України на загальну суму 560000,00 грн на споживчі цілі, на умовах повернення щомісячними платежами у строк до 19 березня 2013 року зі сплатою 36 % річних за користування ними.

Пунктом 10.1 Кредитного договору встановлено, що за порушення відповідачем строку погашення (повернення) кредиту та/або сплати нарахованих відсотків відповідач сплачує пеню у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожен день прострочки, а також штраф у розмірі 2,0 % від суми кредиту та/або пеню в розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожен день прострочки терміну здійснення (сплати) нарахованих відсотків, а також штраф у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожен випадок порушення терміну здійснення (сплати) відсотків (т.1 а.с.23-27).

Додатковою угодою до даного договору №1 від 23 вересня 2013 року сторонами договору був змінений строк виконання зобов'язань відповідача датою 19 вересня 2014 року (т.1 а.с.28).

Також 19 вересня 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. та зареєстрований в реєстрі за № 390. Відповідно до умов п. 1.1 договору, цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_2 на підставі кредитного договору №1909001/000-КФІ/12 від 19 вересня 2012 року (т.1 а.с.29-32).

Відповідно до умов п. 1.3 предметом іпотеки-1 є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 208,2 кв.м. та житловою площею 82,2 кв.м., яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 квітня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І. за реєстровим №1-1761.

Відповідно до умов п. 1.4 предметом іпотеки-2 є гараж АДРЕСА_1, загальною площею 27,4 кв.м., який належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області МагдичТ.І. за реєстровим №1-1763

Пунктом 5 Договору іпотеки встановлено, що позивач (іпотекодержатель за договором) у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони цього Договору дійшли згоди і погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому Договорі. Проте, визначений цим Договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на Предмет іпотеки.

У разі порушення умов основного договору та/або цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушених зобов'язань у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та чинного законодавства України. Положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку.

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» свої зобов'язання належним чином виконав, надавши грошові кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером від 19 вересня 2012 року (а.с.33).

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує у зв'язку з чим станом на 22 лютого 2018 року виникла заборгованість в розмірі 1814701,97 грн, яка складається із: суми основної заборгованості 554179,2 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 411323,13 грн; пеня згідно з абз.1 п.10.1 кредитного договору; пеня згідно з абз.2 п.10.1 кредитного договору; 552372,15 грн інфляційні втрати (т.1 а.с.18-20).

На підтвердження суми заборгованості стороною позивача були надані: довідки про стан взаєморозрахунків за договором №1909001/000-КФІ/12 ; виписка ПАТ «КБ «Глобус» по особовим рахункам позивача, копії меморіальних ордерів, прибуткові касові ордери за період з 2012 по 2014 роки (т.1 а.с.8-16, 133-142, 166-195,196-215).

На підставі вказаних документів позивач стверджує, що відповідачем було здійснено ряд платежів після закінчення строку дії кредитного договору, що свідчить про визнання нею боргу. А саме 26 серпня 2016 року - 14999 грн, 17 серпня 2016 року- 14999 грн, 12 квітня 2016 року - 9993 грн, 11 квітня 2016 року - 9993 грн. 07 квітня 2016 року - 9000 грн, 05 квітня 2016 року - 9993 грн, 26 лютого 2016 року - 10000 грн, 11 грудня 2015 року - 10000 грн, 10 грудня 2015 року - 14993 грн, 28 жовтня 2015 року - 9993 грн, 18 вересня 2015 року - 4993 грн, 17 вересня 2015 року -14993 грн, 16 вересня 2015 року - 14993 грн, 15 вересня 2015 року - 14993 грн, 14 вересня 2015 року - 14993 грн, 24 квітня 2015 року - 10000 грн, 22 квітня 2015 року - 5000 грн, 20 квітня 2015 року - 7000 грн, 27 березня 2015 року - 20000 грн, 26 березня 2015 року - 15000 грн, 19 лютого 2015 року - 5000 грн, 12 лютого 2015 року - 17000 грн, 17 жовтня 2014 року - 3220 грн, 17 жовтня 2014 року - 16779,2 грн, 22 вересня 2014 року - 2600 грн, 22 вересня 2014 року - 12400 грн, 18 вересня 2014 року - 15000 грн, 15 вересня 2014 року - 12000 грн, 04 серпня 2014 року - 10000 грн, 10 липня 2014 року - 94000 грн, і т.д.

В листі АТ «КБ «Глобус» № 1035/1 від 01 квітня 2019 року дана банківська установа надає роз'яснення у зв'язку чим, вони зазначені платниками в одній із граф. Зокрема, вказують, що клієнт через касу банку вносить кошти на транзитний рахунок № 29025035 в АТ «КБ «Глобус», з якого в свою чергу банк здійснює переказ на поточний рахунок отримувача НОМЕР_2 ТОВ «ФК «Народна позика». На підтвердження оплати клієнт отримує квитанцію з відміткою банку, а у документах банку залишається заява про переказ коштів з підписом клієнта. З огляду на вищевикладене, платником вищевказаних грошових коштів, які були внесені на рахунок НОМЕР_2 ТОВ «ФК «Народна позика» згідно кредитного договору №1909001/000-КФІ/12 від 19 вересня 2012 pоку, була ОСОБА_2. Такий порядок здійснення розрахунків ґрунтується на положеннях Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 25 вересня 2018 року №103 (т.2 а.с.69,70).

Відповідачем факт невиконання договірних зобов'язань визнається, сума заборгованості не оспорюється, доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості не надано. Проте на стадії розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності. Також нею заперечуються обставини щодо здійснення платежів після жовтня 2014 року (т.1 а.с.110).

В силу ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст. 572 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна,що залишається у володінні застоводавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України).

В порядку визначеному ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов'язків іпотекодавцем, прийняв рішення про відмову у зверненні стягнення на предмети іпотеки з огляду на пропуск строку позовної давності. Судом вказано на те, що зазначені меморіальні ордери не можуть вважатися доказом сплати відповідачем заборгованості за кредитом, адже в цих документах платником зазначено іншу особу та зазначені оплати не є погашенням основного боргу позичальника.

Разом з тим, судом першої інстанції залишені поза увагою наявні в матеріалах справи банківські виписки по особовим рахункам позивача, згідно яких були здійснені численні платежі в рахунок погашення заборгованості відповідача, як в період дії договору, так і після закінчення визначеного в договорі строку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Таким чином, виписка з особового рахунка клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує фінансові операції.

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності даних про здійснення саме відповідачем оплат після визначеної у договорі дати не можна визнати обґрунтованим.

Так, за умовами укладеного між сторонами договору, а саме п. 4.1. передбачено, що погашення заборгованості за кредитом відбувається шляхом перерахування позичальником грошових коштів на рахунок фінансової установи або внесення до каси фінансової установи.

Як вказує АТ «КБ «Глобус», грошові кошти вносились через касу банку на транзитний рахунок №29025035 в АТ «КБ «Глобус», з якого в свою чергу банк здійснював переказ на поточний рахунок отримувача НОМЕР_2 ТОВ «ФК «Народна позика». Тобто платником вищевказаних грошових коштів, які були внесені на рахунок НОМЕР_2 ТОВ «ФК «Народна позика» згідно кредитного договору №1909001/000-КФІ/12 від 19 вересня 2012 pоку, була ОСОБА_2.

Колегія суддів звертає увагу, що стороною відповідача визнається факт здійснення платежів до жовтня 2014 року, проте не були надані документи здійснення цих оплат, які б могли свідчити про наявність іншого порядку розрахунків між сторонами в період дії договору. А отже стороною відповідача не було надано жодних доказів на спростування наданих стороною позивача банківських документів, які вважаються первинними, і свідчать про вчинення відповідачем платежів протягом 2015-2016 років, тобто дій, що свідчать про визнання нею боргу перед позивачем. Останній платіж, згідно банківських документів, був вчинений ОСОБА_2 29 серпня 2016 року, з цієї дати перебіг позовної давності починається заново. Позов був поданий до суду згідно штампу поштового відділення 23 лютого 2018 року, тобто в межах визначеного законом строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задовлення заявлених позовних вимог не можна визнати обґрунтованим.

Відповідачем факт невиконання договірних зобов'язань визнається, сума заборгованості не оспорюється, доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості не надано. Обраний позивачем спосіб захисту - звернення стягнення на предмет іпотеки - відповідає укладеним між сторонами правочинам. Слід звернути увагу, що поряд із визначеними сторонами способами позасудового звернення стягнення на предмети іпотеки, ними визначено, що вони не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки. А отже звернення до суду не суперечить умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Позивач у позовних вимогах просить про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах що відповідає положенням Закону України «Про іпотеку».

Вирішуючи питання визначення початкової ціни предметів іпотеки колегія суддів виходить з того, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна. Враховуючи нестабільність цін на ринку нерухомості, з метою забезпечення прав обох сторін, апеляційний суд вважає за доцільне визначити, що початкова ціна, має бути встановленою на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що площа житлового приміщення перевищує 140 кв.м дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на правовідносини, що виникли між сторонами у справі не поширюється.

Таким чином, посилання позивача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, знайшли свого підтвердження.

Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, верховенства права, законності, справедливості,змагальності і диспозитивності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність позивачем заявлених позовних вимог.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Приписами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачаться, що позивачем в ході розгляду справи понесені судові витрати на загальну суму 68051,33 грн. (т.1 а.с.7, т.2 а.с.25). Враховуючи повне задоволення вимог апеляційної скарги та вимог позову, вказані витрати підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Народна позика» за Кредитним договором №1909001/000-КФІ/2 від 19 вересня 2012 року в сумі 1784836,13 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 554179,20 грн; заборгованість за відсотками - 400239,55 грн; заборгованість за пенею - 294398, 21 грн.; сума інфляційного збільшення боргу - 536019, 17 грн, звернути стягнення па предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 208,2 кв.м. та житловою площею 82,2 кв.м., та гараж АДРЕСА_1, загальною площею 27,4 кв.м..

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» судові витрати судовий збір в розмірі 68051,33 грн.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (01004, м. Київ, вул. Бессарабська площа, 5; ).

Відповідач: ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 квітня 2019 року.