Справа № 654/4489/18
Провадження № 2/654/418/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2019 м. Гола Пристань Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого суддіФранцішка Ю. В.,
секретаря представника позивача представника відповідачаКозенко В. С. , Ратушної В. О. , Блонського Д. М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голопристанського районного суду цивільну справу №654/4489/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - державний нотаріус Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О. А., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа - Державний нотаріус Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О. А. про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на житловий будинок та земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона являлась власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданих Голопристанською державною нотаріальною конторою Херсонської області 14.08.1997р. за р. №1-1063, №1-1064. Та власником земельної ділянки за вказаною адресою на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.08.2007р.

25 червня 2018р. між нею та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за вказаною адресою. Зазначені Договори посвідчені Державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра Олегом Анатолійович за реєстровим №517 та №518.

Однак вищезазначений договір не відповідає її внутрішньому волевиявленню, підписаний внаслідок помилки щодо правової природи з її боку, оскільки наміру продавати єдине житло вона не мала, мала на меті такий договір, який забезпечить догляд за нею та матеріальне утримання, по даний час вона проживає в будинку, зареєстрована в ньому та несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

З врахуванням посилання у позові, просила визнати недійсним договори, як такі, що укладені всупереч її внутрішньої волі, укладені під впливом помилки на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що ОСОБА_4 являється людиною похилого віку, в спірному будинку проживала одна, її єдина донька - ОСОБА_6 більше 30-ти років проживає в Росії в Мурманській області разом зі своєю сім'єю. В лютому 2018 року ОСОБА_4 виповнилось 85 років, стан її здоров'я значно погіршився, вона повністю втратила зір, після падіння переламала шийку стегна, в результаті чого залишилась прикутою до ліжка, в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги. З цього приводу вона звернулася до подруги дочки - ОСОБА_7 з проханням підшукати їй таку людину яка б погодилась проживати разом з нею, матеріально її утримувати, доглянути до смерті та в разі смерті поховати, отримавши за це її нерухомість. Проти наміру укласти таку угоду не заперечувала і донька, оскільки у неї не було можливості доглядати за матір'ю та матеріально утримувати, адже вона пенсійного віку та мешкає в Росії. ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_4 свою подругу - ОСОБА_5 , яка погодилась на вищевказані умови та взяла на себе виконання всіх процедурних моментів для підготовки та укладення договору, а також понести всі необхідні матеріальні витрати пов'язанні з укладанням договору. 25 червня 2018 року за місцем проживання позивача відбулося підписання договору. На час укладення договору ОСОБА_4 перебувала у незадовільному фізичному та моральному стані, оскільки вона є хворою людиною, з вадами зору, прикутою до ліжка, потребувала сторонньої допомоги і не усвідомлювала, що замість договору довічного утримання нею укладено договір купівлі-продажу належного їй житлового будинку та земельної ділянки. Після підписання спірних договорів відповідач жодного разу не з'явилася за місцем проживання позивача, на телефонні дзвінки не відповідала, будь-якої обумовленої допомоги не надавала, а в подальшому від дочки позивач дізналася про зміст договорів які вона підписала та зрозуміла, що позбавилася єдиного свого житла. У зв'язку з чим звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_5 злочину проти неї. Вважає, що спірні договори не призвели до відповідних правових наслідків, позивач не отримувала ніяких грошей від відповідача, не мала наміру продавати єдиний належний їй на праві власності житловий будинок, а лише розраховувала на надання відповідачем допомоги та догляду.

Волевиявлення ОСОБА_4 під час укладання спірних нотаріально посвідчених угод було спрямоване на одержання від відповідача необхідної допомоги за віком та станом здоров'я, а не на відчуження.

Наполягає, що при укладанні договору купівлі-продажу позивач помилялася щодо юридичної природи правочину, який вчиняла, наділяла його характеристиками, які притаманні іншому договору, а саме, договору довічного утримання (догляду). Просить визнати спірні договори недійсними та скасувати рішення про державну реєстрацію.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та показав, що між позивачем, її донькою та відповідачем була домовленість про купівлю-продаж спірного житлового будинку та земельної ділянки. До підписання договорів ОСОБА_4 та її дочці була сплачена обумовлена в договорах сума в повному обсязі. Договори укладались за місцем проживання позивачки. Текст Договорів ОСОБА_4 прочитала особисто та нотаріусом було встановлено дієздатність продавця та роз'яснено зміст договору та наслідки його укладання, ніяких зауважень з боку позивача не надходило.

Те, що позивач до теперішнього часу проживає у спірному будинку та сплачує комунальні послуги нічого не свідчить, оскільки факт передачі речі при купівлі-продажу не має значення для переходу моменту права власності. Просить в позові відмовити за необґрунтованістю.

Третя особа - Державний нотаріус Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О. А. заперечував проти задоволення позовних вимог показавши суду, що дійсно ним посвідчувались два договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вказані договори ним посвідчувались поза приміщенням Голопристанської ДНК з виїздом із-за похилого віку та стану здоров'я продавця ОСОБА_4

Вказані договори позивач самостійно прочитала та підписала, сторонам були роз'яснені зміст та наслідки укладення вказаних договорів, ніяких заперечень ні від кого не надходило. Зазначені договори були зареєстровані в установленому законом порядку.

Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі та свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про право власності та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданих Голопристанською державною нотаріальною конторою Херсонської області 14.08.1997 р. за р.№1-1063, №1-1064 являлась власником житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

25.06.2018 між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані договори були посвідченні державним нотаріусом Голопристанської ДНК Негра О. А. та зареєстровані в державному реєстрі за №517 та №518, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 7, 8, 9-10).

Договори посвідчувались нотаріусом поза приміщенням Голопристанської ДНК з виїздом із-за похилого віку та стану здоров'я продавця.

Суд вважає, що вищевказані договори купівлі-продажу укладені внаслідок помилки продавця, щодо дійсності своїх намірів, а отже підлягають визнанню недійсними з наступного.

Так із пояснень представника позивача слідує, що ОСОБА_4 мала намір та бажання укласти такий договір, який би забезпечував їй в подальшому при відчуженні належної їй нерухомості постійний догляд за нею, матеріальну та моральну підтримку. А отже підписуючи спірні договори вона усвідомлювала, що це саме той договір, який відповідає її внутрішній волі.

Вказаний факт підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_7 , яка суду показала, що позивач ОСОБА_4 являється матір'ю її подруги з якою у неї дружні стосунки. Навесні 2018 року, позивач знаходячись в безпорадному стані, а саме: будучи сліпою та прикутою до ліжка у зв'язку з переломом шийки стегна, звернулася до неї з проханням підшукати порядну людину, яка б переїхала до її будинку та доглянула до смерті, матеріально та морально підтримуючи взамін на її житловий будинок. Таку людину вона підшукала і це була її давня подруга - ОСОБА_5 , яка давно мріяла переїхати з села Лиманівка, де вона проживала з чоловіком, в м. Гола Пристань, однак за браком коштів житловий будинок купити не було можливості, тому отримати таким чином у власність будинок вона сприйняла з задоволенням, а 25 червня 2018 року від дочки позивача ОСОБА_6 дізналася, що договір між її мамою та ОСОБА_5 укладений і що ОСОБА_6 попросила час для вирішення питань з переїздом. Згодом в телефонному режимі вона повідомила ОСОБА_6 , що між нею та бабусею була домовленість про купівлю в неї житлового будинку і ніяких обіцянок по догляду вона не давала про що свідчать договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Вона намагалась поспілкуватись з подругою ОСОБА_5 та з'ясувати, як так сталося, що був укладений договір купівлі-продажу, замість договору довічного утримання, однак відповідач на її телефонні дзвінки не відповідала і припинила з нею спілкування. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що ніяких грошових коштів від ОСОБА_5 ні вона, ні її дочка не отримували, укладаючи договір вона вважала, що таким чином отримавши її житло, вона буде забезпечена доглядом до самої смерті. Те, що ніяких грошових коштів позивач не отримувала, підтверджується тим, що мати з дочкою проживають на єдину мізерну пенсію та на виручені грошові кошти від продажу речей з будинку.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона разом з сім'єю постійно проживає в м.Североморськ Мурманської області. Її мати - ОСОБА_4 , проживає в АДРЕСА_1 в належному їй будинку одна, оскільки іншої рідні крім доньки не має. Навесні 2018 року їй зателефонувала подруга ОСОБА_7 , яка проживає по-сусідству з матір'ю та повідомила, що мати поламала шийку стегна, осліпла та не може самостійно себе обслуговувати, отже необхідно шукати людину яка б погодилась її доглянути, поховати отримавши за це належний матері будинок. Вона погодилась на таку пропозицію. 25.06.2018 за місцем проживання матері, в присутності ОСОБА_5 та її чоловіка відбулося посвідчення договору. ОСОБА_5 забрала договір і повідомила, що їй необхідно деякий час на вирішення побутових питань і вона переїде проживати до мами, але тривалий час відповідач не приїздила та не виходила на зв'язок. На початку вересня вона зателефонувала ОСОБА_5 і та їй повідомила, що ніякої обіцянки доглядати за ОСОБА_4 вона не давала, а купила у неї будинок та земельну ділянку. Вона відразу звернулася до нотаріуса, де їй повідомили, що дійсно укладався договір купівлі-продажу, а не договір довічного утримання і що ОСОБА_5 з самого початку повідомила нотаріуса, що купує житловий будинок у ОСОБА_4 Свідок стверджує, що у матері ніколи не було наміру відчужувати житловий будинок, оскільки це єдине її житло. Їй необхідна була допомога по догляду і підписуючи договір вона мала на меті тільки договір довічного утримання. Крім цього, ніяких грошей ні мати, ні вона не отримували від ОСОБА_5 , у якої, як їй стало відомо, існують великі борги і належне її чоловіку житло знаходиться в заставі та під арештом.

ОСОБА_4 проживала і продовжує проживати після підписання договору в належному їй будинку, сплачує комунальні послуги, оформила субсидію.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, згідно із п. п. 7, 19, 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, правочин вчинений під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору.

Судом встановлено, що на час укладання оспорюваного договору ОСОБА_4 знаходилась у віці 85 років, тобто була людиною похилого віку, самотня, оскільки єдина донька - ОСОБА_6 , пенсійного віку, є громадянкою Росії і проживає в Мурманській області разом із сім'єю. Крім цього, позивач страждає на ряд хронічних захворювань, що підтверджується довідкою №602 від 14.11.2018 КП «Голористанський центр первинної медико-санітарної допомоги» Голопристанської районної Ради Херсонської області в якій зазначено, що ОСОБА_4 10.01.2018 зверталась до окуліста, де їй був поставлений діагноз: термінальна глаукома правого ока, артіфакія (сліпота) правого та лівого ока. 13.08.2018 хвору відвідав на дому дільничний терапевт, яким поставлений ОСОБА_4 діагноз: «ДЕП ІІІ ст. змішаного генезу, церебральний атеросклероз, ІХС, постійна форма фібриляції пересердь,СН 11 А. Перелом шийки правого стегна, деформуючий остеоартроз, виражений больовий синдром» (а. с. 12, 18,-20).

Стан здоров'я середньої ступеня тяжкості. Хвора самостійно не пересувається і потребує постійного стороннього догляду, що також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ,які суду показали, що вони являються сусідами позивача ОСОБА_4 , яка проживала в будинку одна та якій вони допомагали по господарству, оскільки єдина дочка її проживає за кордоном. Коли почалися проблеми у ОСОБА_4 з зором то возили її до лікарні, де їй робили операцію, але згодом вона стала сліпнути і вже на початку 2018 року нічого не бачила. Через вади зору весною 2018 року вона впала та переламала шийку стегна і з того часу прикута до ліжка. Будучи в такому стані їй необхідна була стороння допомога, яку вони надавали, але це було замало, оскільки потрібна була людина, яка б з нею постійно проживала і вона підшукувала таку людину, але наміру продати належний їй житловий будинок вона ніколи не висловлювала. Щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку їм нічого не відомо. На даний час ОСОБА_4 доглядає її донька і крім них в будинку більше ніхто не проживає, матеріальний стан їх дуже скрутний, оскільки мають дохід у вигляді бабусиної пенсії. Також показами свідка ОСОБА_20 , яка суду пояснила, що вона знайома з позивачем ОСОБА_4 , оскільки деякий час весною 2018 р. на прохання ОСОБА_7 здійснювала за нею догляд до приїзду дочки. ОСОБА_4 тяжко хвора, вона прикута до ліжка і нічого не бачить, тому стороння допомога їй вкрай необхідна і підшукували людину яка б її доглядала постійно. Розмов про продаж будинку вона ні від кого не чула і їй нічого не відомо про укладання договорів купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає що, даний договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки після підписання договору позивач залишається зареєстрованою у спірному будинку та проживає в ньому, про що свідчить запис в Домовій книзі, про реєстрацію позивача у спірному житловому будинку, а також відомості про реєстрацію зазначені в паспорті ОСОБА_4 , актом про проживання ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 від 03.12.2018, а відповідач натомість продовжує проживати у належному їй та чоловіку будинку в с. Лиманівка. Дана обставина не оспорюється і представником відповідача, тому не підлягає доказуванню, що відповідає положенням ЦПК України.

Позивач ОСОБА_4 самостійно продовжує сплачувати комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, а також повідомленням про призначення субсидії за вказаною адресою на ім'я позивача.

Крім того, спірне жило, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 є єдиним житлом ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.11.2018, де зазначено, що за ОСОБА_4 будь-яка нерухомість не зареєстрована (а. с. 11).

Вищезазначені обставини дають підстави для висновку про намір позивача на укладення договору довічного утримання, тобто особа помилялася щодо правових наслідків договору, що є обставиною, яка має істотне значення, а тому наявні передбачені ст. 229 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним.

Даний правовий висновок викладений в Постанові Верховного суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-372цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для суду.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_5 сплатила позивачу грошові кошти азначені в договорах купівлі-продажу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки спростовуються поясненнями представника позивача, свідченнями свідка ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_21 , яка заперечувала наявність грошових коштів на купівлю нерухомого майна у відповідача та її сім'ї, адже вона підшукувала тривалий час їм житловий будинок в м АДРЕСА_1 , але за браком коштів вони не могли купити навіть дешеву будівлю. Крім цього в наданому представником позивача доказі - витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно зазначено, що у чоловіка ОСОБА_5 ОСОБА_8. є боргові зобов'язання перед кредитною спілкою «Єдність» а належний йому будинок знаходиться в заставі та під забороною на відчуження.

Суд ставить під сумнів твердження представника відповідача про передачу грошових коштів продавцю, оскільки згідно його пояснень гроші нібито передавались ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не змігши пояснити в який час передавались гроші, в якій валюті та якими купюрами, а також не зміг пояснити чому відповідач до теперішнього часу не проживає у придбаному нею будинку і чому до теперішнього часу в ньому проживає позивач.

Отже, у суду є підстави вважати, що договір купівлі-продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків та укладаючи договір купівлі-продажу позивач помилялася щодо дійсних обставин, які мають істотне значення.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює правових наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано за цінами. які існують на момент відшкодування.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем грошових коштів за договором купівлі-продажу спірної нерухомості та позивач продовжує проживати в будинку, сплачувати за нього комунальні платежі, суд не застосовує до сторін реституцію, оскільки жодна із сторін умови договору купівлі-продажу не виконала: грошові кошти за житловий будинок та земельну ділянку покупець продавцю не сплатив, та після вчиненого правочину продавець вищевказану нерухомість покупцю не передав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з: витрат по сплаті судового збору в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп., відповідно до квитанції від 05.12.2018 №32 (а. с. 25) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7600 (сім тисяч шістсот) грн. 00 коп., що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.02.2019 №1, розрахунком витрат на правничу допомогу, актом прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг (а. с. 81, 82-84), а всього в сумі 7952 (сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 202-203, 212, 215, 216, 229-233 ЦК України, ст. ст. 78, 81, 82, 95, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25.06.2018 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідчений Державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра Олегом Анатолійович за реєстровим №517.

Скасувати рішення державного реєстратора Голопристанського районного нотаріального округу державного нотаріуса Негра Олега Анатолійовича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:41793752 від 25.06.2018.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25.06.2018 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідчений Державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра Олегом Анатолійович за реєстровим №518.

Скасувати рішення державного реєстратора Голопристанського районного нотаріального округу державного нотаріуса Негра Олега Анатолійовича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41794298 від 25.06.2018.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати по справі в загальній сумі 7952 (сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сім чотири) грн. 80 коп.

Повне судове рішення складено 13.05.2019.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. В. Францішко