Провадження № 2/331/784/2019
Справа № 331/865/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря - Постарнак М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1), -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якій позивачка просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, з дня звернення до суду із позовом і до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21 серпня 1999 року по 09 жовтня 2003 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, розірвання кого було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 151838, видане 09 жовтня 2003 року.

Від зазначеного шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу залишився мешкати з нею.

На даний час, їх син ОСОБА_3 навчається на першому курсі Запорізького національного технічного університету , що підтверджується договором про надання освітніх послуг № 242-1/11, за яким період навчання складає з 01 вересня 2018 року до 30 червня 2021 року.

Відповідач після досягнення сином повноліття добровільно допомогу на його утримання не надає, а тому вона вимушена самостійно приймати участь в утриманні сина та сплаті його навчання у освітньому закладі

Вважає, що у відповідності до ст.ст. 180, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, вона має право на стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, на період його навчання.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, з дня звернення до суду із позовом і до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст. 178 ЦПК України). Встановлено позивачу пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. (а.с. 19-20)

Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 69 3, позивач копію ухвали суду від 12 березня 2019 року отримала особисто 19 березня 2019 року.

Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 69 5, відповідач ОСОБА_2 копію ухвали суду від 12 березня 2019 року та копію позовної заяви з додатком до неї отримав 15 березня 2019 року.

Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 69 7, третя особа копію ухвали суду від 12 березня 2019 року отримав особисто 19 березня 2019 року.

22 березня 2019 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву з додатками до нього, в тому числі: доказ направлення відзиву позивачеві, з якого вбачається, що відзив на позову заяву направлений на адресу позивача 22 березня 2019 року.

За відомостями ПАТ «Укрпошта» (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku) поштове відправлення №692, надіслане на адресу ОСОБА_1, яке містило в собі відзив відповідача на позовну заяву вручено ОСОБА_1 30 березня 2019 року.

З 11 квітня 2019 року по 12 квітня 2019 року суддя Скользнєва Н.Г. знаходилась у відрядженні, згідно розпорядження № 38-відп від 19.03.2019 року, у звязку з чим процесуальне рішення приймається наступного робочого дня.

Станом на 15 квітня 2019 року позивачем ОСОБА_1 у визначений ухвалою суду строк, передбачений нормами ЦПК України, процесуальні дії щодо надання відповіді на відзив, не вчинені.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги обґрунтування позову та відзив відповідача, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що з 21 серпня 1999 року по 09 жовтня 2003 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, розірвання кого було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 151838, видане 09 жовтня 2003 року. (а.с. 10)

Від зазначеного шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу залишився мешкати з ОСОБА_1 (а.с. 9, 13)

На даний час, їх син ОСОБА_3 навчається на першому курсі Запорізького національного технічного університету , що підтверджується договором про надання освітніх послуг № 242-1/11, за яким період навчання складає з 01 вересня 2018 року до 30 червня 2021 року. (а.с. 11-12)

Згідно з ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу, а якщо така можливість підтверджена, то в якому розмірі, який би максимально відповідав інтересам обох сторін з урахуванням встановлених у справі обставин.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання за контрактом факультету Міжнародного туризму та управління персоналом Запорізького національного технічного університету, що підтверджується договором про надання освітніх послуг № 242-1/11, за яким період навчання складає з 01 вересня 2018 року до 30 червня 2021 року та довідкою декана факультету № 5380 від 21 січня 2019 року. (а.с. 11)

ОСОБА_3 не працює та стипендію не отримує, про що свідчить довідка, видана 21 січня 2019 року деканом факультету Міжнародного туризму та управління персоналом Запорізького національного технічного університету. (а.с. 12)

Згідно договору про надання освітніх послуг, у якому серед іншого зазначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 47600,00 грн., а за кожний рік 11900,00 грн.

Одночасно встановлено, що ОСОБА_2 з 04.02.2019 року працює у АТ «Мотор-Січ» на посаді слюсаря відповідно до довідки № 142/046 від 19.03.2019р., отримує заробітну плату в середньому 9861 грн. (без вирахування утримань) на місяць.

ОСОБА_2, окрім повнолітнього сина ОСОБА_3, має також неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якої ним сплачуються аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2018р. і до досягнення нею повноліття, на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2019 року, ухваленого по справі № 333/6095/18 (провадження № 2/331/443/2019).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 не має власного житла та мешкає у орендованій квартирі відповідно договору оренди житлового приміщення № б/н від 27 січня 2019 року, за оренду якої сплачує щомісячно 2800,00 грн. та комунальні послуги у розмірі 1000-1500 грн.

З урахування того, що Сімейним кодексом України визначено рівність прав та обовязків матері та батька щодо дитини, то половина вартості навчання становить 23800,00 грн., щомісячний платіж становить 495 грн. 83 коп. (23800: 48 місяців).

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд враховуючи матеріальне положення платника аліментів, а також те, що на його утриманні знаходиться неповнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якої ним сплачуються аліменти; він не має власного житла та мешкає у орендованій квартирі за яку сплачує щомісячно кошти у розмірі 2800,00 грн. та комунальні послуги а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, і з урахуванням інтересів сина - студента, а також, беручи до уваги вимоги ст.ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України і доводи сторін, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/8 частини усіх видів доходів.

Визначивши стягнуту судом частку у розмірі 1/8 частини від доходу відповідача у грошовій сумі, маємо середню щомісячну суму аліментів від батька у розмірі 9861 : 8 = 1200 грн., що буде справедливим по відношенню до всіх учасників правовідносин та є достатньою, а також не буде порушено між батьками дисбаланс щодо утримання повнолітнього сина.

Крім того, при визначенні розміру аліментів по зазначеній справі, судом також враховано визначені у ч. 9 ст. 7 СК України загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 180-182, 192 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН НОМЕР_2), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, з дня звернення до суду із позовом і до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь держави судовий збір за подання позову майнового характеру в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2019 року.

Роз'яснити сторонам, що у відповідності зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений чи збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

15.04.2019