ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/326/19 Справа № 175/5058/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок нестачі, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок нестачі, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ними та з 17 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року працювала на посаді старшого касира-операціоніста Індустріального відділення ОСОБА_2, 14 жовтня 2011 року між ними та ОСОБА_3 (нині ОСОБА_1) М.В. було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №ДNV0/299.

Зазначали, що 11 листопада 2013 року у Індустріальному відділенні ОСОБА_2 була проведена перевірка цінностей, за результатами якої було виявлено, що наявність цінностей, які малися в касі відділення на вказану дату, не відповідають даним бухгалтерського обліку, а саме при перерахуванні каси у касира ОСОБА_3 виявлена нестача грошових коштів у розмірі 145.171 грн. 25 коп. та 5.000 доларів США.

Вказували, що за результатами внутрішньобанківської перевірки було встановлено, що у квітні 2013 року, наприкінці робочого дня, виявивши нестачу грошових коштів, ОСОБА_1 керівництву відділення не повідомила, вирішивши приховати нестачу шляхом проведення несанкціонованих проводок грошових коштів з вечірньої каси на денну і назад та ОСОБА_1 у своєму письмовому поясненні повністю визнала свою провину.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 було порушено цілий ряд посадових інструкцій, внутрішньобанківських наказів, норм чинного законодавства та умов договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, чим їм було завдано матеріальну шкоду на суму 145.171 грн.25 коп. та 5.000 доларів США, що еквівалентно 32.244 грн.12 коп., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк суму спричиненої нею матеріальної шкоди у розмірі 147.445 грн. 85 коп. та 4.035 доларів США 56 центів, що еквівалентно 32.244 грн.14 коп.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2018 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, наголошувала на тому, що позивачем пропущено строк на подачу даного позову, а судом невірно застосовано повну матеріальну відповідальність.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач по справі не скористався.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що сторони по справі перебували у трудових правовідносинах.

Відповідач працювала у позивача на посаді старшого касира-операціоніста Індустріального відділення ОСОБА_2

14 жовтня 2011 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №ДNV0/299 (а.с.17).

11 листопада 2013 року у Індустріальному відділенні ОСОБА_2 була проведена перевірка цінностей, за результатами якої було виявлено, що наявність цінностей, які малися в касі відділення на вказану дату, не відповідають даним бухгалтерського обліку, а саме при перерахуванні каси у касира ОСОБА_3 виявлена нестача грошових коштів у розмірі 145.171 грн. 25 коп. та 5.000 доларів США (а.с.12).

За результатами внутрішньобанківської перевірки було встановлено, що у квітні 2013 році, наприкінці робочого дня, виявивши нестачу грошових коштів, ОСОБА_3 керівництву відділення не повідомила, вирішивши приховати нестачу шляхом проведення несанкціонованих проводок грошових коштів з вечірньої каси на денну і назад.

ОСОБА_3 у своєму письмовому поясненні повністю визнала свою провину (а.с.23-25).

В процесі розгляду справи, для визначення суми недостачі грошових коштів по касі Індустріального відділення ОСОБА_2 регіонального відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з січня 2013 року по листопад 2013 року та визначення причини виникнення недостачі грошових коштів, ухвалою суду від 08 листопада 2016 року по справі було призначено судово-економічну експертизу (а.с.174).

Однак, 16 березня 2017 року до суду було повернуто матеріали справи без виконання судово-економічної експертизи, призначеної ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року, в звязку з тим, що станом на 24 лютого 2017 року відповідачем не здійснена попередня оплата експертизи (а.с.182).

Відповідно до посадової інструкції касира операційної каси, затвердженої 14 жовтня 2011 року та Положення по організації роботи каси перерахунку, затверджене наказом №СП-2011-856 від 18 серпня 2011 року, до основних обов'язків ОСОБА_3 відносилось: своєчасне відображення всіх операцій у програмних комплексах, виконання вимог внутрішньобанківських нормативних документів, що регламентують заповнення звітів і формування проводок по зарахуванню торгової виручки, операцій із завантаження та вивантаження АТМ, підкріпленню, вивезення надлишків, міжфіліальні і міжбанківським угодам; забезпечення якісної обробки позабалансових цінностей, відображення їх передачі/прийому в програмних комплексах; забезпечення збереження грошових коштів, цінностей,касових документів та інші обов'язки, передбачені посадовою інструкцією касира 2-ої категорії каси перерахунку та Положенням по організації роботи каси перерахунку.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що ними було доведено заподіяння відповідачем шкоди, оскільки до функцій відповідача входили обовязки щодо забезпечення схоронності матеріальних цінностей, однак відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у звязку з наступним.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Згідно п.1.10 постанови НБУ №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльність в банках України, відповідальний виконавець - працівник банку, який відповідно до його службових обов'язків та/або розпорядження керівництва банку має повноваження виконувати певні операції та несе відповідальність за їх належне виконання.

Згідно п.2.2 постанови НБУ №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, повноваження та відповідальність працівників банку щодо виконання ними функціональних обов'язків визначаються внутрішніми документами банку та посадовими інструкціями.

Згідно розділу 6 посадової інструкції, касир-операціоніст несе відповідальність за достовірність наданих відомостей, звітів та іншої інформації, дотримання законів та інших нормативно-правових актів, обов'язкових до виконання співробітниками Банку, Наказів та Розпоряджень Керівників та Голови Банку.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків (стаття 130 КЗпП України).

При покладенні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбаченому законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (діяннями) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

До позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями, які мають ознаки кримінально-караних діянь, додаються докази, які підтверджують вчинення працівником таких діянь у порядку кримінального судочинства.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України договори про повну матеріальну відповідальність укладаються лише у письмовій формі з працівниками (що досягли 18 років), які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таке саме правило сформульоване й у пункті 11 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Законом СРСР від 29 жовтня 1976 року № 4699-IX «Про затвердження Указу Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації».

Відповідно до п.1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №ДNV0/299 від 14 жовтня 2011 року, працівник, що виконує роботу касира-операціоніста, безпосередньо пов'язану зі зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір та укладений договір про повну матеріальну відповідальність відповідача.

Договір про повну матеріальну відповідальність передбачав те, що відповідач взяла на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей.

Посада займана відповідачем відноситься до Переліку

посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу(відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Відповідно до ст.ст.509,526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору.

Також, судом апеляційної інстанції було досліджено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підстав для висновків, що судом першої інстанції не встановлено чи мали місце неправомірні дії з боку відповідача, що призвели б до спричинення шкоди, та застосування повної матеріальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 134 КЗпП України, колегія суддів не знаходить, оскільки судом достатньо повно встановлено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та які відповідачем в поданій апеляційній скарзі не спростовані.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що банком пропущено строк визначений ч.3 ст.233 КзпП є хибними, оскільки нестачу матеріальних цінностей банк виявив у результаті службового розслідування 11 листопада 2013 року, з позовом до суду звертався 26 лютого 2014 року, втім позов, поданий банком був залишений без розгляду ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, про що свідчать матеріали цивільної справи №2-175/897/14, яка була запитана із суду першої інстанції та досліджена під час судового засідання. З даним позовом банк звернувся до суду 16 грудня 2015 року (а.с.45).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосовано повну матеріальну відповідальність, спростовуються встановленими по даній справі обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4