РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2560/16-ц

Провадження № 2/643/65/19

09 квітня 2019 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участі секретаря

судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

04.03.2016 позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що 04.10.2002 у м. Харкові вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який розірваний за рішенням суду 27.10.2016. Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти перебувають на утриманні позивача. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. За час шлюбу подружжям за спільні гроші придбано квартиру № 56, загальною площею 65,1 кв.м, житловою 49,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, 34, меблі для її облаштування та два легкових автомобіля: «Nissan Juke», р.н АХ 0084 ВО та «Hyundai Santa FE», р.н АХ 7171 ВК. На сьогоднішній день позивач разом з її двома синами користуються двома з трьох кімнат у вищезазначеній квартирі, а саме розміром 16,1 кв.м та 14, 7 кв.м. Позивач сплачує комунальні послуги за квартиру, відповідач квартирою не цікавиться. Тому ОСОБА_2 просить збільшити її частку в майні на 2/3 частини квартири № 56, що розташована за адресою: м. Харків, пр-т 50-річчя ВЛКСМ, 34, виділивши в користування позивачу та її малолітнім дітям 2 кімнати з 3 кімнат, а саме площею 16,1 та 14,7 кв.м. В користуванні відповідача залишити кімнату розміром 12,8 кв.м., виходячи з такого: спільні діти подружжя проживають разом з позивачем, діти від відповідача отримують не достатній розмір аліментів, позивач самостійно сплачує комунальні послуги, згідно з виписок з депозитних рахунків ОСОБА_3 вбачається, що в період шлюбу відповідач витрачав на власні потреби значні кошти, забрав та приховував від сімї спільно нажите подружжям майно, погрожував дружині та пошкодив її майно. З метою здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_3 орендував на торгівельній площадці «Барабашово» у ТОВ «ХарОптТорг»: торгове місце з 1 м з контейнером зберігання 2,5м, договір оренди № 45452/к-08 від 13.12.2007 та у ТОВ «Проперті Менеджмент Україна» 2 столи та 2 контейнери зберігання по 2,5 м, договір оренди № 20748/к від 16.04.2012. В зазначених контейнерах ОСОБА_3 зберігав речі (майно), придбані за спільні кошти подружжя, для здійснення своєї підприємницької діяльності. Перелік цього майна містився на офіційному сайті інтернет-магазину ОСОБА_3 gazmaster.com.ua. Загальна вартість цього мана складає понад 500 000, 00 грн. Відповідач вів підприємницьку діяльність в період шлюбу з позивачем, і саме спільною працею членів родини на банківські картки ОСОБА_3 надходили прибутки. За вищевказаних обставин вважає, що вона має право претендувати на компенсацію половини вартості придбаного для підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 майна (товару), а саме в розмірі 250 000, 00 грн. Також відповідно до Виписок з ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з 04.01.2015 по 27.10.2016 на депозитних рахунках відкритих на імя ОСОБА_3, знаходились кошти в розмірі 1 465 751,18 грн., з яких за 2015 рік 714506,20 грн., а за 2016 рік 751244,98. На даний час коштів на вищевказаних рахунках немає, грошові кошти витрачені ним не на потреби сімї, а власні потреби. З урахуванням ст. 61 СК України позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу в рівних частках, а саме Ѕ від 1 465 751, 18 грн., тобто у розмірі - 732 875, 59 грн. Оскільки, спільні кошти витрачені ОСОБА_3 і на разі не знаходяться на депозитних рахунках у банку, то ОСОБА_2 просить присудити їй компенсацію у зазначеному розмірі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 26.07.2016 Московським районним судом м. Харкова по справі № 643/1826/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення позивач оскаржила до апеляційного суду Харківської області, який ухвалою від 27.10.2016 апеляційну скаргу залишив без задоволення, рішення Московського районного суду залишив без змін. Також зазначив, що матеріальні ресурси (майно), товарно-матеріальні цінності, грошові кошти, які використовує відповідач у своїй діяльності як ФОП, протягом 2017-2018 років, вже після розлучення та проголошення ухвали апеляційного суду, а також гроші з його власних рахунків, ніякого відношення до сумісно-нажитого майна мати не можуть, так як не відповідають вимогам ч. 1 ст., ч. 1, 2 ст. 62 60 СК України. Отже, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Так відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 08.12.2017 сума залишку коштів на рахунках ОСОБА_3 складає 84, 32 грн. З урахуванням вимог законом позивач жодним чином не довела суду, що: вказані грошові кошти є сумісно нажитим майном подружжя, є майном, яке підлягає розподілу як сумісне нажите майно, що позивач своїми діями (трудові або грошові витрати) має відношення до збільшення вказаного майна, та на яку саме суму воно збільшене за її рахунок, що вказане майно на час розгляду справи є у наявності та підлягає розподілу. Що стосується позовної вимоги щодо поділу спірної квартири, то відповідач вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 70, 71 СК України та відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2002, квартира АДРЕСА_1, придбані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в сумісну власність. Таким чином, законодавство визначає долі при придбанні майна як рівними по Ѕ частині кожному, що взагалі не потребує судового розгляду справи. А посилання позивача на те, що вона має право на збільшення своєї частки у праві спільної сумісної власності за рахунок наявності у них дітей, не відповідає вимогам ч.3 ст. 357 ЦК України. Також звернув увагу на те, що вказана квартира придбана за його особисті кошти. Позовну вимогу про присудження ОСОБА_2 грошової компенсації на суму 250 000 грн. відповідач вважає безпідставною та необґрунтованою, оскільки вказане майно є його власністю та позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що вона безпосередньо приймала участь у діяльності приватного підприємства ФОП ОСОБА_3, підписувала будь-які угоди, контракти, інші документи з такої діяльності, розпоряджалась фінансовими надходженнями або витратами, повязаними з такою діяльністю; ОСОБА_2 мала будь-які витрати по веденню та здійсненню такої діяльності приватного підприємства ФОП ОСОБА_3, а також належні кошти подружжя витрачені на таку діяльність; не надає доказів отримання ФОП ОСОБА_3 майна на суму 250000,00 грн; не враховує чи отримане вказане майно ФОП ОСОБА_3 чи сплачене воно та чи маються будь-які боргові зобовязання у ОСОБА_3 за отримання такого майна. Наявність відомостей на сайті gazmaster.com.ua. не може свідчити про залишок у ФОП ОСОБА_3 будь-якого майна. Щодо позовної вимоги позивача про визнання права власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину грошових коштів, що знаходилися на банківському/депозитному рахунку, відкритому на імя ОСОБА_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач зазначив, що вважає цю вимогу безпідставною. В період з 27.10.2017 по час розгляду справи судом грошові кошти на рахунках ОСОБА_3 не є сумісною власністю подружжя, так як вони отримані вже не під час шлюбу, а за його межами. Ті кошти, які були на рахунках станом на 27.10.2016 вже були витрачені, то не можуть враховуватись при розподілі майна подружжя.

09.11.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якому ОСОБА_2 повністю підтримала позовні вимоги, що збільшені заявою від 04.05.2017 та вказала, що доводи щодо майна набутого подружжям у шлюбі підтверджені допустимими доказами та залучені до матеріалів справи.

09.11.2018 до суду від відповідача надійшов додатковий відзив з уточненнями, у якому він звернув увагу на те, що позивач у своїй заяві вказувала, що шлюбні відносини припинені між ними у липні 2015 року, також вказана обставина встановлена рішенням суду по цивільній справі між тими самими сторонами та ними не заперечувалась. Таким чином, вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину грошових коштів, що знаходились на банківському/депозитному рахунку, відкритому на імя ОСОБА_3 в період з січня 2015 року по жовтень 2016 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 732875,59 грн. не відповідають обставинам вже встановленим судом в частині того, що вказане майно набуте за час існування шлюбних відносин та може бути предметом спору між сторонами. З оглядом на викладене, будь-якого відношення до майна відповідача ОСОБА_2 в період з липня 2015 року по жовтень 2016 року позивач не має. Також слід врахувати, що у даному випадку сума в розмірі 732875, 59 грн. не є залишком грошових коштів на рахунках відповідача.

Представник позивача - ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених у заяві, врахувавши інтереси неповнолітніх дітей.

Представник відповідача - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив врахувати той факт, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження фактів щодо грошової компенсації за Ѕ частину товару, який використовувався ним в підприємницькій діяльності, вказав також, що майно, якого не має на час розгляду справи, поділу не підлягає. Зазначив, що заборгованості по сплаті аліментів не має, що підтверджується відповідною довідкою. Позовну вимогу щодо розподілу автомобілів визнав та проти її задоволення не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено в суді, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2002, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2016. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.10.2016 рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 залишено без змін.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Батьками яких є: батько ОСОБА_3, мати ОСОБА_2. Даний факт підтверджується копіями свідоцтва про народження, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 26.12.2006 сторонами придбано квартиру № 56, пр-т 50-річчя ВЛКСМ, 34 в м. Харкові, загальною площею 65,4 кв.м.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 зареєстрований легковий автомобіль НОМЕР_1.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_3 зареєстрований легковий автомобіль НОМЕР_2.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 05.11.2007 та здійснює інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Відповідно до копій декларацій про одержані доходи ОСОБА_3 від здійснення ним підприємницької діяльності мав наступний дохід: за 2007 рік 49000 грн., за 2008 рік 33000 грн., за 2009 рік 109000 грн., за 2010 рік 87000 грн., 2011 рік 110000 грн., за 2012 рік 143400 грн., за 2013 рік 143700 грн., за 2014 рік 140780 грн., за 2015 рік 148800 грн., за 2016 рік 29750 грн.

Копії роздрукованого каталогу товару з сайту gazmaster.com.ua, які містяться в матеріалах справи, не приймається судом як належний та допустимий доказ, оскільки він не ніяким чином не може підтвердити факт перебування зазначеного майна у власності відповідача.

Відповідно до копії довідки з ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку № 6567 станом на 06.06.2017 складає 0,00 грн.

Відповідно до копії довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № 298714, відкритому на імя ОСОБА_3, станом на 08.12.2017 залишок на рахунку складає 84,32 грн.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», видана ОСОБА_3, про те, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 27.10.2016 він мав залишок на такий залишок на рахунках: № 298714 залишок 22888,00 грн., № 6567 залишок 1024,67 грн; № 7757 залишок 0,00 грн.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № 298714 станом на 08.12.2017 залишок становить 84,32 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам згідно виконавчого провадження № 643/1826/16-ц від 21.11.2016 Московського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі ј частини від усіх видів заробітку та доходів на кожну дитину щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму , починаючи з 22.02.2016 та до їх повноліття, станом на 01.01.2018 переплата складає 219, 40 грн.

Матеріали цивільної справи містять копії заяв про звернення до Московського ВП ГУ НП Харківській області ОСОБА_2 відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_3, який систематично погрожував їй фізичною розправою та пошкодженням її майна.

Відповідно до копій відповідей начальника Московського ВП ГУ НП в Харківській області на заяви ОСОБА_2 в більшості випадках факти, викладені у заявах позивача підтвердження не знайшли. Підстав для внесення відповідних матеріалів до Єдиного реєстру досудових розслідувань, здобуто не було.

Відповідно до копії Витягу з кримінального провадження № 0009101, 27.11.2016 до ЄРДР внесені відомості за ч. 1 ст. 129 КК України за заявою ОСОБА_2

Також матеріали справи містять відомості про звернення ОСОБА_3 до Московського ВП ГУНП в Харківській області відносно своєї дружини ОСОБА_2, щодо крадіжки нею грошових коштів у розмірі 930 000 грн. Однак, відповідно до копії відповіді начальника Московського ВП ГУ НП в Харківській області на заяву ОСОБА_3 факт, викладений у заяві ОСОБА_3 підтвердження не знайшов. Підстав для внесення відповідного матеріалу до Єдиного реєстру досудових розслідувань, здобуто не було.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Оскільки позивачем не доведені факти, які можуть мати істотне значення для збільшення розміру частки квартири позивачу, а саме: що ОСОБА_3 не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, що їх неповнолітні діти проживають разом з нею в спірній квартирі. Також враховуючи, що позивачем клопотань про призначення експертизи про визначення порядку користування житловим приміщення не надходило, самостійно відповідного висновку експерту вона не надала, то суд знаходить можливим провести тільки розподіл спірної квартири наступним чином: позивачу та відповідачу виділити у власність по Ѕ частин квартири № 56, що розташована по пр-ту Ювілейному, 34.

Що стосується позовної вимоги щодо поділу автомобілів між подружжям, то суд вважає доведеним факи придбання спірного рухомого майна в шлюбі, враховуючи, що відповідач визнав цю позовну вимогу та задовольняє її в повному обсязі, шляхом виділення у власність автомобіль «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_2; та виділивши у власність автомобіль «Hyundai Santa FE», реєстраційний номер НОМЕР_4, ОСОБА_3

Щодо позовної вимоги про присудження грошової компенсації ОСОБА_2 з ОСОБА_3 за Ѕ частину товару (майна), який використовувався в підприємницькій діяльності відповідача, а саме 250 000 грн, то суд вважає її недоведеною, виходячи із наступного.

ВСУ у своїй ухвалі від 11.03.2015 зазначив, що одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яке належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи н інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що вона безпосередньо приймала участь у підприємницькій діяльності ОСОБА_3, мала будь-які витрати по проведенню та здійсненню такої діяльності, а також належні подружжю кошти витрачала на таку діяльність, що ФОП ОСОБА_3 здійснював свою підприємницьку діяльність та мав відповідні витрати виключно за рахунок належних подружжю коштів, не зазначає період станом на який ФОП ОСОБА_3 мав залишки майна на суму 500000 грн та чи є таке майно у нього взагалі, чи сплачене воно. Наявність відомостей на сайті gazmaster.com.ua не може беззаперечно свідчити про наявність цього майна у ФОП ОСОБА_3 в натурі.

Окрім того, майно фізичної особи-підприємця, яке придбано за кошти від своєї діяльності і не в інтересах сімї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя у розуміння ст. ст. 60, 61 СК України.

Позовну вимогу про визнання права власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину грошових коштів, що знаходились на депозитному рахунку, відкритому на імя відповідача, ОСОБА_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з січня 2015 року по жовтень 2016 року в розмірі 732 875, 59 грн., суд залишає без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на те, що на час розгляду справи на депозитному рахунку відповідача зазначені кошти відсутні, поділу вони не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню.

На підставі, керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири № 56, що розташована в м. Харкові, проспект Ювілейний, 34.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири № 56, що розташована в м. Харкові, проспект Ювілейний, 34.

Розділити спільне нажите майно подружжя наступним чином:

виділити у власність автомобіль «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_2;

виділити у власність автомобіль «Hyundai Santa FE», реєстраційний номер НОМЕР_4, ОСОБА_3.

В іншій частині вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова.

Повне судове рішення складено 18.04.2019.

Суддя О.О. Сугачова