Справа № 640/8170/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

"19" квітня 2019 р.

Суддя Київського районного суду м. Харкова Золотарьова Л.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом - до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії - в тому числі реєстрація, перереєстрація, відчуження, щодо предмету застави Ford Kuga, номер кузова: WF0AXXWPMAHB58392, номер двигуна: НВ58392, колір: чорний, рік випуску 2017;

вжити заходи забезпечення позову шляхом - до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії - заборонити зміну поручителя за Кредитним Договором №0320/12/2017/0371 від 28.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк» ЄДРГТОУ: 23697280, щодо вказаного предмету застави Ford Kuga.

Посилається на те, що 28.12.2017 року між відповідачем - ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір, відповідно до предмету якого, Банк надає позичальнику кредиту сумі 896 750 грн, 00 коп. з призначенням платежу відповідно до Договору купівлі-продажу №581/17 від 25.12.2017 року за автомобіль Ford Kuga від ОСОБА_2. Відповідно до Акту здачі-приймання автомобіля від 25.12.2017 року ТОВ «Автоцентр Фрунзе» - ОСОБА_2 прийняла автомобіль Ford Kuga, рік випуску 2017. Для забезпечення кредитного зобов'язання позичальником - ОСОБА_2 за кредитним договором №0320/12/2017/0371 між ним - ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено Договір поруки від 28.12.2017 року, відповідно до умов якого - він, як поручитель поручаюсь перед кредитором (банком) за виконання позичальником зобов'язань по вищевказаному кредитному договору. З початку взяття на себе зобов'язань як позичальника за вищевказаним кредитним договором, відповідачем жодного разу не вносились грошові кошти на рахунки банку відповідно до графіку оплати. Усі оплати по зобов'язанням проводились ним - як поручителем. Відповідно до заяви поданої Позичальником - ОСОБА_2 до ПАТ АБ «Укргазбанк» від 16.04.2019 року про заміну поручителя, існує велика ймовірність продажу заставного автомобіля за погодженням з Кредитором. У зв'язку з цим у нього як Поручителя, який виконав зобов'язання перед кредитором (Банком) за позичальника буде відсутня можливість у майбутньому застосувати право зворотної вимоги до Позичальника і відсутня можливість звернути стягнення на заставне майно. У разі відчуження майна за погодженням з ПАТ АБ «Укргазбанк» у майбутньому можуть ускладнити або зробити неможливим виконання задоволення судом рішення про стягнення з відповідача грошових коштів, які було оплачено ним як Поручителем для виконання зобов'язань перед Кредитором (Банком). Існує велика ймовірність того, що позичальником буде відчужуватись заставне майно і як наслідок остання не зможе розрахуватись із ним, як Поручителем за виконаними ним зобов'язаннями перед Кредитором (Банком). Окрім того, залишок за кредитними зобов'язаннями відповідно до Кредитного договору складає близько 600000 грн., що в свою чергу практично співмірно сумі, яку ним як Поручителем було перераховано на рахунок Кредитора. Враховуючи той факт, що залишкова ринкова вартість автомобіля який виступає заставою за вищевказаним кредитним договором є значно меншою, аніж сума за яку може бути відчужено автомобіль, а сума яка підлягає стягненню з Позичальника внаслідок регресної вимоги з його боку як Позивача, Позичальником не зможе бути відшкодована йому як Поручителю як належному виконавцю зобов'язання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Як вбачається з долучених матеріалів, 28.12.2017 року між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір №0320/12/2017/0371, відповідно до предмету якого, Банк надає позичальнику кредиту сумі 896750 грн. 00 коп. строком до 25.12.2020 року з призначенням платежу відповідно до Договору купівлі-продажу №581/17 від 25.12.2017 року за автомобіль Ford Kuga від ОСОБА_2.

Відповідно до Акту №АФ-00 3 8521 здачі-приймання автомобіля від 25.12.2017 року ТОВ «Автоцентр Фрунзе» передало, а ОСОБА_2 прийняла автомобіль Ford Kuga, номер двигуна: НВ58392, рік випуску 2017.

Для забезпечення кредитного зобов'язання позичальником - ОСОБА_2 за Кредитним Договором №0320/12/2017/0371 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №0320/12/2017/0371-Р від 28.12.2017 року, відповідно до умов якого поручитель поручаюсь перед Кредитором за виконання позичальником (ОСОБА_2В.) зобов'язань по вищевказаному кредитному договору.

Відповідно до п.2.1. договору поруки у випадку невиконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору, Кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов'язань по кредитному договору до Позичальника та/або Поручителя. У разі одержання вимоги Кредитора - Поручитель зобов'язаний повідомити про це Позичальника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення Позичальника до участі у справі.

Відповідно до п.4.1. договору поруки у разі виконання зобов'язання перед Кредитором Поручитель набуває право зворотної вимоги до Позичальника в розмірі виконаного зобов'язання.

Згідно з нотаріально посвідченим договір застави №0320/12/2017/0371-Z від 28.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк» в забезпечення виконання кредитного договору №0320/12/2017/0371 від 28.12.2017, вказаний транспортний засіб передано в заставу та є предметом застави.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що метою забезпечення є те, що позивач збирається звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2, яка є боржником за кредитним договором, про стягнення з неї сплаченої позивачем, як поручителем, в порядку регресу коштів, які ним сплачені в рахунок погашення кредитної заборгованості, тому при заміні його на іншого поручителя, у нього буде відсутня можливість у майбутньому застосувати право зворотної вимоги до Позичальника і відсутня можливість звернути стягнення на заставне майно.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про заставу» від 02.10.1992 №2654-XII, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу» від 02.10.1992 №2654-XII, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, ПАТ АБ «Укргазбанк», як заставодержатель, згідно з нотаріально посвідченим договором застави №0320/12/2017/0371-Z від 28.12.2017 року, має право одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, тобто ПАТ АБ «Укргазбанк» має переважне та первісне право на звернення стягнення на предмет застави (автомобіль), ніж позивач ОСОБА_1 у разі, якщо на його користь буде стягнуто з боржника ОСОБА_2 в порядку регресу грошові кошти, а тому наразі вжиття в інтересах імовірного нового кредитора (позивача) заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження заставного майна призведе до прямого порушення прав первісного кредитора, який є заставодержателем на підставі договору застави від 28.12.2017 року.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Однак, існування вказаних умов для звернення стягнення у імовірного нового кредитора (позивача) не доведено, оскільки право застави у банка виникло до ще можливого ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів на користь позивача; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; як зазначив позивач, залишкова ринкова вартість автомобіля, який виступає заставою за вищевказаним кредитним договором є значно меншою, аніж сума за яку може бути відчужено автомобіль; при цьому, позивачем не надано довідки банку про розмір наявної на теперішній час заборгованості за кредитним договором.

Більш того, позивач, посилаючись на те, що він, як поручитель, сплатив в рахунок погашення кредитної заборгованості 670955 грн, надав копії квитанцій, однак лише з двох квитанцій від 20.12.2017 та від 25.12.2017 року вбачається, що кошти на суму 158250 грн. були перераховані на користь одержувача (продавця) ТОВ «Фрунзе Авто», однак у всіх інших квитанціях зазначено, що одержувачем коштів є ОСОБА_2 (відповідачка), тобто вказані квитанції не є належним доказом перерахування поручителем коштів саме кредитору в рахунок погашення кредитної заборгованості, тому зазначення в призначенні платежу «оплата за кредит» є доказом отримання цих коштів саме відповідачем (позичальником), і не є доказом отримання цих коштів кредитором.

Позивач також посилається на те, що сплативши в рахунок погашення кредитної заборгованості 670955 грн. (хоча доказів сплати надано лише на суму 158250 грн.), він набув в порядку регресу право стягнення з відповідачки (позичальника) вказану суму коштів.

Разом з тим, суд оцінюючи, чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясовуючи обсяг позовних вимог, суд враховує, що з заяви заявника вбачається, що повністю основне зобовязання за кредитним договором №0320/12/2017/0371 від 28.12.2017 не виконано, ні позичальником (відповідачем), ні поручителем (позивачем).

При цьому, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Правовий аналіз частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Зазначений правовий висновок Верховного Суду України висловлений у постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-932цс15.

Таким чином, позивачем не доведено, також з правової точки зору достатньо не обґрунтовано необхідність забезпечення позову.

Крім того, позивач також просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборонити зміну поручителя за вказаним кредитним договором №0320/12/2017/0371 від 28.12.2017 року.

Однак, такий вид забезпечення позову взагалі є неспівмірним з предметом позову щодо стягнення з позичальника в порядку регресу грошових коштів. Більш того, таке забезпечення позову у виді заборони укладати договір про зміну поручителя є порушенням принципва свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України), а згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У разі якщо позивач вважатиме, що новий договір, в тому числі, про зміну поручителя, буде порушувати його права, він має право звернутися до суду з відповідним позовом про визнання договору недійсним тощо.

Таким чином, з заяви про забезпечення позову не вбачається достатніх підстав для задоволення заяви.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 81, 149-153, 261 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвалу складено та підписано 19.04.2019 року.

Суддя -