ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1838/19 Справа № 201/2995/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Севкорт» про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Севкорт» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського рахунку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що у 2012 році між ТОВ «Севкорт» та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено Договір банківського рахунку, за умовами якого банк відкрив ТОВ «Севкорт» рахунок 5578 та станом на 28.05.2014р. на рахунку товариства знаходилися грошові кошти в розмірі 72049,52 грн., що підтверджується випискою по рахунку станом на травень 2014р.

01.11.2016р. між позивачем та ТОВ «Севкорт» був укладений договір відступлення права вимоги (цесії), згідно умовами якого ТОВ «Севкорт» поступається, а ОСОБА_1 приймає в повному обсязі права (вимоги), що випливають з грошового зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» і складають право вимоги в сумі 72049,52 грн.. Внаслідок заміни кредитора за договором цесії від 01.11.2016р., новим кредитором ОСОБА_1 було направлено боржнику листа від 03.11.2016р. з вимогою виконати грошове зобовязання в розмірі 72049,52 грн. на користь ОСОБА_1 в 30-денний термін з моменту отримання повідомлення. У відповідь на це повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» надана відповідь від 28.11.2016р., що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної тимчасової окупації державі Україна, юридичними особам, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію, як на державу, що здійснює окупацію. Отже, позивач зазначає, що оскільки грошове зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1, як новим кредитором, залишається невиконаним, він змушений був звернутися до суду за захистом свого права та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 72049,52 грн., а також понесені ним судові витрати.

13.09.2017р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського рахунку.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ст. 514 ЦК України станом на час укладення договору відступлення права вимоги ТОВ Севкорт не було підтверджено належними документами, наявність у нього прав первісного кредитора у зобов'язанні з ПАБ КБ «ПриватБанк» в обсязі і на умовах, що існували на момент укладення договору, тобто станом на 01.11.2016р., оскільки на підтвердження обсягу прав кредитора у зобовязанні ТОВ «Севкорт» надано виписку по рахунку за період травень 2014р. Крім того, ТОВ «Севкорт» не здійснило передачу оригіналів документів, які засвідчують наявність прав ТОВ «Севкорт», як кредитора, чим порушено норми ст. 517 ЦК України, а ОСОБА_1, як новий кредитор, не повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» про перехід до нього прав у зобовязанні, та взагалі, не надав доказів переходу до нього прав кредитора, а саме договору банківського рахунку та права вимоги виконання зобовязання, а саме виконання перед первісним кредитором грошового зобовязання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 208 року задоволено зустрічний позов та визнано недійсним договір відступлення права вимоги за договором банківського рахунку №5578 від 01.11.2016р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальність «Севкорт» та ОСОБА_1.

Рішення суду мотивоване тим, що на підтвердження існування права вимоги до боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», первісний кредитор ТОВ «Севкорт» передав новому кредитору ОСОБА_1 виписку з рахунку 5578, згідно якої станом на 28.05.2014р. залишок коштів на рахунку Товариства становив 72 049,52 грн., однак встановлюючи обставини, які входять до предмету доказування за зустрічними вимогами, суд вважав, що вказана виписка з рахунку, не є належним та достовірним доказом, який підтверджує, що станом на 01.11.2016р. (дата укладення договору цесіі) на рахунку ТОВ «Севкорт» залишок коштів складав саме 72049,52 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Банк не довів виконання покладених на нього договором обов'язків щодо умов договору банківського вкладу, збереження грошей та їх повернення. При цьому, апелянт зазначає, що посилання суду на неможливість витребування відомостей відносно коштів, які вносились у відділення банку на території м. Севастополя, котра на даний період часу окупована, є необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між ТОМ Севкорт та ПАТ КБ ПриватБанк як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не надана оцінка тим аргументам, що додатковою угодою, укладеною між сторонами договору від 05.11.2016 року, до договору внесені зміни за якими сторони погодилися виправити помилку в п. 1.2 договору, де сторони вказали невірну дату 01.03.2014 року, а саме, замість До цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги цедента в обсязі і на умовах, що існували на 01.03.2014 року читати До цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги цедента в обсязі і на умовах, що існували на 01.05.2014 року. Також, апелянт зазначає, що Банк не надав суду доказів наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним на момент його вчинення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження існування права вимоги до боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», первісний кредитор ТОВ «Севкорт» передав новому кредитору ОСОБА_1 виписку з рахунку 5578 за період травень 2014р., згідно якої станом на 28.05.2014р. залишок коштів на рахунку Товариства становить 72 049,52 грн.. Однак, суд вважав, що вказана виписка не є належним та достовірним доказом, який підтверджує, що станом на 01.11.2016р. (дата укладення договору цесіі) на рахунку ТОВ «Севкорт» залишок коштів складав саме 72049,52 грн.. Крім того, судом зазначено, згідно умов договору цесії, права вимоги ТОВ «Севкорт» виникли в силу договору банківського рахунку, проте Цедентом не був переданий новому кредитору договір банківського рахунку та документи, які засвідчують розмір вимоги, які передаються на момент переходу цих прав.

З вказаним висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що 01.11.2016р. між позивачем та ТОВ «Севкорт» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов п.1.1. якого Цедент поступається, а Цесіонарій приймає в повному обсязі права(вимоги), що належать Цеденту і випливають з грошового зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до п.1.2 з урахуванням Додаткової угоди до договору від 05.11.2016р. до Цесіонарія переходить зазначене право вимоги Цеденда в обсязі та на умовах, що існували на 01.05.2014р..

Згідно до п.1.3, п.1.4 договору, права (вимоги), що належать Цеденту, виникли в силу договору банківського рахунку і складають право вимагати суму в розмірі 72049,52 грн.

Наявність прав (вимоги) в розмірі 72049,52 грн. підтверджується випискою по рахунку 5578 за травень 2014р.

Умови п.1.6, п.2.2 договору визначають, що при підписанні цього договору Цедент передає, а Цесіонарій приймає всі необхідні документи, що засвідчують права (вимоги), поступається за цим договором, а саме, виписка з рахунку 5578. Цедент зобовязується протягом 30 днів після підписання цього договору повідомити Боржника про відступлення прав (вимоги), за цим договором шляхом направлення йому третього примірника цього договору і відповідного повідомлення.

Згідно до п.3.1 договору Цедент несе відповідальність за достовірність інформації, що передається відповідно до цього договору документів і гарантує наявність відступлених Цесіонарію прав (вимог).

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ч.ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст.516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Встановлено, що на підтвердження існування права вимоги до боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», первісний кредитор ТОВ «Севкорт» передав новому кредитору ОСОБА_1 виписку з рахунку 5578 за період травень 2014р., згідно якої станом на 28.05.2014р. залишок коштів на рахунку Товариства становив 72049,52 грн..

При цьому, судом першої інстанції вказано, що в порушення п.3.1 договору та ст.517 ЦК України Цедентом не був переданий новому кредитору договір банківського рахунку та документи, які засвідчують розмір вимоги, які передаються на момент переходу цих прав, проте ці вимоги не можуть свідчити про незаконність чи недійсність оскаржуваної угоди.

Крім того, згідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: предявлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) субєктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Як вбачається із оскаржуваного договору ПАТ КБ ПриватБанк не був стороною цього правочину і його укладення не порушує прав останнього, в звязку з чим із заявлених у зустрічному позові підстав такий договір визнаний недійсним бути не може.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що укладаючи оспорюваний договір, сторони при його укладенні та визначенні умов були вільними, зміст договору становили умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

Ненадання первісним кредитором новому кредитору договору банківського рахунку та документів, які засвідчують розмір вимоги не можуть бути підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Твердження ПАТ КБ «ПриватБанк», що підставою недійсності договору цесії також є те, що ОСОБА_1, як новий кредитор не повідомив боржника про перехід до нього прав у зобовязанні, - є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: повідомленням, яке було надіслано 04.11.2016р. на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», про отримання якого свідчить лист банка від 28.11.2016р.

Крім того, у разі не повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, саме новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Інших належних доказів на підтвердження того, що при вчиненні правочину сторонами не було додержано вимог, встановлених ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України Банком надано не було.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та у порушення вимог матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку про визнання договору відступлення права вимоги за договором банківського рахунку недійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського рахунку.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з Банку на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2400 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року скасувати.

Зустрічний позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Севкорт» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського рахунку залишити без задоволення.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1) судовий збір в сумі 2400 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_2