Справа № 333/2195/19
Провадження № 6/333/88/19
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, матеріали за поданням головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу у відношенні ОСОБА_2, стягувач: Головне управління ДВС у Запорізькій області, -

В С Т А Н О В И В

16.04.2019 року головний державний виконавець Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу, стягувач: ГУ ДФС у Запорізькій області.

В обґрунтування зазначено, що на виконанні Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться зведене ВП № 58105399 до складу якого входять наступні виконавчі провадження:

1. ВП № 55743575 з примусового виконання вимоги Ф-72/173 У від 14.11.2017 року, виданої ГУ ДФС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДВС у Запорізькій області суми боргу у розмірі 26 049 грн. 61 коп.

12.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

2. ВП № 57206448 з примусового виконання вимоги Ф-72-17 У від 06.08.2015 року, виданої ГУ ДФС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС у Запорізькій області суми боргу у розмірі 2 535 грн. 90 коп.

14.09.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

3. ВП № 57578990 з примусового виконання вимоги Ф-72-173 У від 02.08.2018 року, виданої ГУ ДФС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС у Запорізькій області суми боргу у розмірі 7 026 грн. 36 коп.

05.11.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

За вказаними виконавчим документом боржником є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно з інформацією, виданої на запити за вих. №14538 від 12.02.2018 року, вих. № 16059 від 08.04.2019 року, що були направлені до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області, Начальнику відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Запорізькій області, НАІС та АІС «Автомобіль», Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, майно належне боржнику на праві власності відсутнє /у разі наявності вказати/ боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виконавцем 12.02.2018 року, 16.01.2019 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не зявлявся, про причини неявки не повідомив виконавця.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику на праві власності нерухоме та рухоме майно не належить.

Згідно з відповіддю ДФС та ПФУ, доходи не отримує, має відкритий рахунок у банківській установі, 16.01.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, однак на рахунках відсутні кошти для виконання рішення ДФС.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 25.04.2018 року, ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ES, виданий 12.01.2015 року УДМС України у Запорізькій області.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено, про те, що ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України.

Тому, державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 114/45 до виконання зобовязань, покладених на нього вимогою № Ф-72/173 У від 14.11.2017 року виданої ГУ ДФС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС у Запорізькій області суми боргу у розмірі 26 049 грн. 61 коп., вимогою № Ф-72-17 У від 06.05.2015 року виданої ГУ ДФС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС у Запорізькій області суми боргу у розмірі 2 535 грн. 90 коп. та вимогою № Ф-72/173 У від 02.08.2018 року виданої ГУ ДФС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС у Запорізькій області суми боргу у розмірі 7 026 грн. 36 коп. у зведеному виконавчому провадження № 58105399.

У судове засідання державний виконавець Ларухіна Ю.В. не з?явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка про отримання діловодом державної виконавчої служби судової повістки про виклик до суду.

Інші сторони та заінтересовані особи не повідомлялись.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов до висновку що підстави для задоволення подання відсутні.

За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертається до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 року встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну та визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених зазначеним законом, та вїхати в Україну.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п. п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та її намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не вказано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання судового рішення. Наявність лише самого зобов'язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

У звязку з тим, що особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання». Особа, яка має невиконанні зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Тягар доказування при розгляді подання покладається на державного виконавця.

Діючим законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суду не представлено доказів того, що боржник ОСОБА_2 сповіщений про зведене виконавче провадження № 58105399 та має намір з метою уникнення виконання виконавчого напису виїхати за межі України.

Крім того, із долучених документів не вбачається ухилення боржника від виконання зобов'язання, а отже саме невиконання зобов'язання ОСОБА_2 покладеного на нього виконавчим документом, не може бути достатньою підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

Однак, у поданні та доданих до нього матеріалах відсутні докази про повідомлення боржника ОСОБА_2 про направлення до суду подання щодо встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду.

Наявність у боржника невиконаних зобов'язань за виконавчим документом само по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань та вчиняє дії, які ускладнюють виконання виконавчого напису; не надано доказів про те, які заходи здійснювались державним виконавцем для виконання виконавчого напису, зокрема, доказів про те, що боржник отримував виклики державного виконавця, що він має намір покинути територію України.

Згідно з акту, складеного державним виконавцем Лаврухіною Ю.В. 12.04.2019 року, останньою було здійснено вихід на адресу місця проживання боржника: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 114/45, двері в квартирі ніхто не відчинив (а.с. 23). Суд критично відноситься до вказаного акту, оскільки вони оформлені неналежним чином, відсутні відомості про понятих, хоча актами передбачена їх присутність.

Отже, державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника ОСОБА_2 щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що виключає свідомість невиконання виконавчого документу, наявність в його діях/бездіяльності умислу.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, долучених до подання, не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України.

Судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 64 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст. 18, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та вїзду в Україну громадян України», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу у відношенні ОСОБА_2, стягувач: Головне управління ДВС у Запорізькій області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст складено 22 квітня 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик