Справа № 127/220/19
Провадження № 22-ц/801/623/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуСправа № 127/220/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

за участю сторін: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - Молявчика О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/220/19 за матеріалами заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову, яка постановлена суддею Сичуком М.М. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державного реєстратора Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М.С., ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

З позовною заявою позивачем було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на АДРЕСА_1, загальною площею 55,2 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1) - до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Заява мотивована тим, що предметом позову є державна реєстрація права власності АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яка на думку позивача була проведена з порушенням чинного законодавства України. У разі задоволення позову квартира має повернутися у власність позивача. Такі дії з боку відповідача у разі позитивного вирішення спору можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2019 року заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на АДРЕСА_1, загальною площею 55,2 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1). Ухвалу звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2019 року є незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу суду скасувати та відмовити ОСОБА_3 в задоволені заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для постановлення ухвали про забезпечення позову, яка постановлена з додержанням норм процесуального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2019 року без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_2 від 05 грудня 2018 року за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1. Запис про право власності № НОМЕР_3 вчинено 13 листопада 2018 року державним реєстратором Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловським М.С.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, дотримався норм процесуального права, та правомірно наклав арешт на належне ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», нерухоме майно АДРЕСА_1, загальною площею 55,2 кв.м., у будинку АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виник спір з приводу нерухомого майна, яке за твердженням у позовній заяві належить позивачу. Відтак, з огляду на предмет спору в даній цивільній справі, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу, посилаючись на норми статей 149-153 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема «рішення Шмалько проти України, п.43» зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Доводи апеляційної скарги про те, що під час постановлення ухвали про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився щодо факту порушення прав позивача, в загрозі невиконання рішення суду, апеляційний суд вважає такими, що не дають правових підстав для скасування ухвали суду, оскільки питання щодо того, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення сторін, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, у відповідності з вимогами статті 264 ЦПК України вирішуються судом під час ухвалення рішення по суті спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, порушено вимоги статті 154 ЦПК України щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів вважає безпідставними, адже відповідно до частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач немає зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місце знаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції, не було встановлено обов'язкових підстав для застосування зустрічного забезпечення, вони не зазначені й в апеляційній скарзі, відтак колегія суддів вважає, що не застосування зустрічного забезпечення судом першої інстанції не є підставою для скасування ухвали суду про застосування заходу забезпечення позову.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідач за наявності підстав, не позбавлений права заявити клопотання про зустрічне забезпечення позову (частина шоста статті 154 ЦПК України).

Колегія суддів, приходить до висновку, що застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову відповідає обсягу позовних вимог, він гарантує реальну можливість захисту прав і інтересів обох сторін у справі, враховуючи їхні позиції у спорі, що має місце, аж до його остаточного вирішення.

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 149-154, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.