Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 691/757/16-ц

провадження № 61-48065 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. та Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідач зустрічним позовом - ОСОБА_1

особа, яка не приймала участі у справі - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року (у складі суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В. та Фетісової Т. Л.)

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач по первісному позову ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком, який належить йому на праві приватної власності.

На обґрунтування вимог, зазначав, що являється власником жилого будинку по АДРЕСА_1, в якому проживав разом з ОСОБА_2 до березня 2015 року. Після розірвання шлюбу та створення фактичних подружніх стосунків з іншої жінкою, відповідачка його в будинок не пускає, чинить перешкоди у вільному користуванні майном, вивозить майно з будинку та змінила всі замки.

Враховуючи викладене, просив зобов'язати ОСОБА_2, яка залишилась проживати у належному йому на праві приватної власності жилому будинку, не чинити йому перешкод у користуванні цим жилим будинком з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 повернути йому вказаний жилий будинок з надвірними спорудами у технічному стані, який був за час їхнього проживання в ньому до березня 2015 року.

В свою чергу, ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спірного жилого будинку, як спільної сумісної власності подружжя.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 17 жовтня 1981 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 У 1989 році вони придбали старий жилий будинок по АДРЕСА_1. У даному господарстві вони побудували новий будинок, будівництво завершили в 1995 році та почали в ньому проживати. у спірному будинку вона живе і на даний час. Заява ОСОБА_1 про те, що вона чинить йому перешкоди у користуванні будинком та господарськими будівлями не відповідає дійсності і ні чим не підтверджується, оскільки вона таких дій не вчиняє. Навпаки, вона дає свою згоду на те, щоб ОСОБА_1 в добровільному порядку забрав свої особисті речі та частину речей, які придбані спільно під час шлюбу. Вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання її повернути останньому, як одноособовому власнику, жилий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, є порушенням її конституційних прав та прав, закріплених іншими нормами законодавства. Невизнання за нею, ОСОБА_1 права власності на вказане домоволодіння змусило її звернутися до суду з зустрічним позовом.

На підставі наведеного, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні жилим будинком з надвірними спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі такого поділу, згідно зі статтею 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у відкритті апеляційного провадження на рішення Городищенського районний суд Черкаської області від 14 вересня 2016 року.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд виходив з того, що оскаржуваним судовим рішенням права, свободи, інтереси та (або) обов'язки АТ КБ «ПриватБанк» не вирішувались та рішення з цього приводу судом не приймалось, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не має процесуального права на оскарження в апеляційному порядку рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року.

Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 грудня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Городищенського районного суду Черкаської області цивільну справу №691/757/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови у відкритті апеляційного провадження у справі через відсутність порушень прав та інтересів банку є помилковими, оскільки спірне майно: жилий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1є предметом договору іпотеки № CSR0GA укладеного між банком та ОСОБА_1 від 30 вересня 2008 року.

Відзив на касаційну скаргу

Відзиви на касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» до Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої інстанцій було встановлено, що 17 жовтня 1981 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. У 1989 році вони придбали старий жилий будинок по АДРЕСА_1, на місці якого побудували новий будинок, будівництво якого було завершено в 1995 році та перейшли проживати в цей будинок. Вказане домоволодіння, на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 11 серпня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Дирдинської сільської ради Городищенського району Черкаської області, було зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 08 червня 2016 року, рішенням Городищенського районного суду Черкаської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, у якій зазначало, що цим рішенням порушуються його права та інтереси, оскільки спірне майно у цій справі є предметом договору іпотеки № CSR0GA укладеного між банком та ОСОБА_1 30 вересня 2008 року.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Якщо склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, щодо залучення таких осіб.

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Частини 1 та 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України «Про іпотеку» якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов'язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.

Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відмовляючи АТ КБ «Приватбанк» за їх апеляційною скаргою, апеляційний суд на вказані порушення норм процесуального права уваги не звернув.

Предметом спору у цій справі є іпотечне майно, спори щодо якого впливають на права та обов'язки іпотекодержателя (банку), тому висновок апеляційного суду про те, що судові рішення не ухвалені щодо прав іпотекодавця є передчасними, оскільки потребують встановлення фактичних обставин щодо виконання кредитного договору.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Не дослідивши обставини справи та докази, неможливо встановити суть спору та вирішити питання щодо кола осіб, права яких зачіпаються, тобто, відмова апеляційного суду у відкритті провадження не є аргументованою без з'ясування вищезазначених обставин.

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення скасовується з направленням справи до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко