Номер справи 623/1035/19
Номер провадження 2/623/414/2019
РІШЕННЯ

іменем України

18 квітня 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченка П.П.

з участю: секретаря - Ардашевої Я.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області, Головне управління Держаної фіскальної служби у Харківській області, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області, Головне управління Держаної фіскальної служби у Харківській області.

Просить зняти арешти з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, накладені на підставі постанови Ізюмського міського ВДВС Харківської області від 04.07.2005 р. та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2013 р. Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, та скасувати реєстровий запис про обтяження накладення арешту на нерухоме майно за № 2169622 від 08.07.2005 р. у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та скасувати запис про обтяження № 1987534 (спеціальний розділ) від 01.08.2013 р. щодо арешту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач в підготовче засідання не зявилася, однак надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в підготовче засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Повідомляє, що заборгованість ОСОБА_3 на користь управління відсутня. При прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області в підготовче засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що не має заперечень на позовну заяву, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Просив справу розглядати без його участі.

Представник ОСОБА_2 управління Держаної фіскальної служби у Харківській області в підготовче засідання не зявився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що згідно з наявною інформацією станом на 01.04.2019 року по ОСОБА_3 заборгованість з податків, зборів, єдиного соціального внеску відсутня. Обтяження ГУ ДФС у Харківській області щодо майна зазначеного платника податків не реєструвались. Справу просив розглянути без його участі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що 18 лютого 2018 року померла сестра позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 І-ВЛ № 620577, виданим Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області 27 лютого 2018 року, відповідний актовий запис № 194. (а.с.10).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 03.09.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 2473, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2. (а.с.15).

Згідно копій свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) К.І. є рідними сестрами. (а.с.11,12). Позивач є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 як спадкоємець другої черги спадкування. Інших спадкоємців не має.

На теперішній час вона здійснює оформлення своїх спадкових прав в Ізюмській державній нотаріальній конторі. Проте під час здійснення нотаріальних дій їй стало відомо, що на спадкове нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 накладено арешти. Квартира належала на праві власності померлій ОСОБА_3 На теперішній час вказане нерухоме майно входить до складу спадщини і наявність арештів перешкоджає в оформленні свідоцтва про право на спадщину, так як нотаріус не може здійснити нотаріальні дії до зняття арештів.

Як передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (п. 4.15 та п. 4.17 глави 10 розділу II).

Як свідчать відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на нерухоме спадкове майно накладено арешт, який зареєстровано: в реєстрі 08.07.2005 р. за № 2169622 Ізюмською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.07.2005 р. ВДВС по місту Ізюму Ізюмського МРУЮ Харківської області. Арешт накладався в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови Пенсійного фонду від 10.06.2003 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 170,00 грн. (а.с.16).

Як свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на нерухоме спадкове майно також накладено другий арешт, який зареєстровано: в реєстрі 01.08.2013 р. за № 4692418 державним реєстратором Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2013 р. ВДВС Ізюмського МРУЮ | Харківської області. Арешт накладався в межах виконавчого провадження № 38027481 щодо примусового виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі від 21.02.2013 р. № Ф-99У про стягнення з ОСОБА_3 на користь УПФУ заборгованості із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 4572,42 грн. (а.с.18-23).

Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області своїм листом від 15.02.2019 р. № 5098 повідомив, що станом на 15.02.2019 року в відділі на виконанні не перебуває виконавчих документів відносно боржника ОСОБА_3, в межах яких виносилися постанови про арешт майна боржника знищені за закінченням терміну зберігання. (а.с.24).

Однак арешти, накладені ВДВС Ізюмського МРУЮ в процесі виконання вищенаведених виконавчих документів, на теперішній час не знято.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов'язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. ст. 4, 5, ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення . виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешти з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, накладені на підставі постанови Ізюмського міського ВДВС Харківської області від 04.07.2005 р. та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2013 р. Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, та скасувати реєстровий запис про обтяження накладення арешту на нерухоме майно за № 2169622 від 08.07.2005 р. у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та скасувати запис про обтяження № 1987534 (спеціальний розділ) від 01.08.2013 р. щодо арешту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя П. П. Винниченко