печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у залі суду заяву Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 757/12942/19-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив здійснити заміну сторони стягувача у вказаній справі на підставі укладеного заявником та КП «КИЇВЕНЕРГО» договору про відступлення права вимоги (цесії) № 603-18 та № 602-18.

У судове засідання учасники розгляду не з'явилися, про час, дату, місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

Згідно з частиною третьою ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За приписами частини першої статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено розділом VI ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» заборгованість за надані послуги з центрального опалення у розмірі 26914, 03 грн, постачання гарячої води - 3729, 24 грн, суму 3 % річних та інфляційну складову боргу - 4285, 72 грн, що становить загальну суму у розмірі 34929, 09 грн, та витрати з оплати судового збору - 1762, 00 грн /а. с. 32-35/.

11 жовтня 2018 року ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП Виконавчого органу Київради «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» уклали договір відступлення права вимоги (цесії) № 603-18 та № 602-18, згідно з умовами яких КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право грошової вимоги до споживачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг (основний борг, у тому числі той, що є предметом судового розгляду та / або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов'язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов'язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), у тому числі визначені рішенням суду /а. с. 41/.

Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 № 603-18, до переліку боржників, вимоги до яких було передано до суду, внесено у тому числі ОСОБА_2, щодо стягнення заборгованості з якої постановлено судове рішення у справі № 757/12942/18-ц /а. с. 42/.

Згідно з додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 № 602-18, до переліку споживачів послуг центрального опалення та зобов'язань, право вимоги яких відступається належить особовий рахунок НОМЕР_1, за яким обліковується квартира АДРЕСА_1 /а. с. 44/.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до пункту частини першої ст. 512 Цивільного кодексу України, передбачено можливість заміни кредитора у зобов'язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту 512, 513 Цивільного кодексу України слідує, що зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до частини першої ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об'єктом права власності кредитора згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов'язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов'язання на боці кредитора.

Відповідно до частини першої ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20 листопада 2013 року, заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що існують підстави, передбачені законом, для задоволення заяви та заміни сторони стягувача його правонаступником.

Керуючись ст.ст. 1-20, 352, 353, 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 757/12942/19-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити.

Замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» (код у Єдиному державному реєстрі підприємств в організацій України 00131305) на Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (код у Єдиному державному реєстрі підприємств в організацій України 40538421) як на правонаступника за правом грошової вимоги відносно ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно з рішенням суду у справі № 757/12942/18-ц.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова