ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1995/19 Справа № 188/1660/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколаєва І.К. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про повернення коштів, сплачених як авансовий внесок, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про повернення коштів, сплачених як авансовий внесок.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилався на те, що на початку 2014 року між ним та ОСОБА_3 була укладена усна домовленість про куплю-продаж за 100 000 гривень, що еквівалентно 11 760 доларів, будинку № 146, який знаходиться за адресою: вулиця Гагаріна с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, з розстроченням платежу. Кожна із сторін взяла на себе зобов'язання, а саме ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно, починаючи з березня місяця 2014 року сплачувати ОСОБА_3 кошти в сумі мінімум 3000 грн. за купівлю житлового будинку в с. Дмитрівка вул. Гагаріна 146 Петропавлівського р-ну Дніпропетровської області. Кошти зобов'язався в повному обсязі виплатити до березня 2016 року. У разі відмови від купівлі даного житлового будинку виплачені кошти йому не повертаються. ОСОБА_3 згідно письмової домовленості взяла на себе зобов'язання, що після сплати грошей за продаж житлового будинку в с. Дмитрівка, ул. Гагарина 146, Петропавловського району Дніпропетровської області в сумі 100 000 гривень що еквівалентно 11760 доларів, укладе договір про купівлю продаж будинку. Також сторони угоди домовилися, що авансовий внесок (кошти) отримує ОСОБА_1, який є рідким сином власниці будинку - ОСОБА_3 У травні 2014 року позивач, разом зі своєю сім'єю переїхав проживати до ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає у ньому до цього часу. В січні 2017 року, після отримання чергової суми в розмірі 3000 гривень, ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про підтвердження отримання коштів, мотивує це тим, що його не влаштовує ціна будинку в розмірі 100000 гривень, так як змінився курс долара і вартість будинку значно більша ніж було зазначено в зобов'язанні (домовленості), а також його не влаштовують строки сплати грошей. 17 лютого 2017 року під час перемовин стосовно вартості будинку, ОСОБА_1 спочатку забажав отримати ще 280000 гривень, без врахування вже отриманого авансового внеску в сумі - 75500 гривень, в односторонньому порядку збільшивши вартість будинку, а потім взагалі повідомив, що будинок не буде продаватися, так як йому та його матері ОСОБА_3 не має де жити і вони будуть разом жити в цьому будинку, в зв'язку з сімейними обставинами. Разом позивачем було сплачено авансового внеску за будинок в розмірі 75500 грн. Позивач наголосив на тому, що договір купівлі - продажу житлового будинку № 146 вул. Гагаріна с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону укладений між ним та ОСОБА_3 не укладався, а був лише намір укласти в майбутньому (нотаріально не посвідчувався та не було проведено державної реєстрації права власності на нерухоме майно) і тому кошти передані (сплачені) ним ОСОБА_1, є авансом, звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку.

Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити його позов та стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошову суму в розмірі 75500 гривень 00 коп., та окремо з кожного з відповідачів стягнути судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 72 500 гривень та судовий збір в сумі 755 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в задоволеній частині скасувати та ухвалити нове в цій частині, про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником жилого будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна № 7730614 від 11.07.2005 року.

На початку 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникла домовленість про куплю-продаж будинку № 146, за 100000 (сто тисяч) гривень, що еквівалентно 11760 доларів, який знаходиться за адресою: вулиця Гагаріна с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, з розстроченням платежу. Умови угоди сторони оформили письмовою розпискою.

Позивач ОСОБА_2 зобов'язується щомісячно, починаючи з березня місяця 2014 року, сплачувати ОСОБА_3 кошти в сумі мінімум 3000 грн. за купівлю житлового будинку. Кошти зобов'язався в повному обсязі виплатити до березня 2016 року. У разі відмови від купівлі даного житлового будинку виплачені кошти йому не повертаються.

ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання, що після сплати грошей за продаж житлового будинку в сумі 100 000 гривень що еквівалентно 11.760 дол. укладе договір про купівлю - продаж будинку, що підтверджується копією угоди та наданим суду оригіналом угоди.

Також сторони угоди домовилися, що авансовий внесок (кошти) отримує ОСОБА_1, який є рідним сином власниці будинку - ОСОБА_3

В судовому засіданні сторони підтвердили, що домовленість про отримання коштів саме ОСОБА_1 для подальшої передачі їх стороні угоди продавцю будинку - ОСОБА_3 між ними була і ОСОБА_1 підтвердив, що отримані ним кошти від позивача він передавав своїй матері ОСОБА_3 Факт передачі та отримання коштів посвідчувався підписом позивача та ОСОБА_1, які вони ставили на аркуші паперу розкресленому у таблицю з зазначенням на ньому дати, суми переданих грошей в гривневому еквіваленті та за курсом долара, що підтверджується копією та оригіналом таблиці.

З березня 2014 року по січень 2017 року позивач сплатив за будинок грошові кошти у гривнях в сумі 72500 гривень.

Факт передачі грошової суми у січні 2017 року в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Так представник позивача наполягав на тому, що в січні 2017 року ОСОБА_1 передані кошти позивачем в сумі 3000 гривень, він кошти взяв, але відмовився засвідчити цей факт своїм підписом у таблиці. ОСОБА_1 заперечує, що він отримував кошти в січні 2017 року в сумі 3000 гривень, але підтвердив, що він відмовився від подальшого виконання угоди через те, що його не влаштовувала сума за яку вони, у 2014 році, домовились з матір'ю продати житловий будинок позивачеві.

Дійсно в січні 2017 року відсутній підпис ОСОБА_1, що ставить під сумнів факт отримання ним в цей період 3000 гривень. Інших доказів щодо підтвердження або спростування даного факту сторони суду не надали і тому суд вважає, що за спірний будинок позивач сплатив не 75500 гривень, а 72500 гривень.

ОСОБА_2, не погодившись на те, що вартість житлового будинку значно збільшується відповідачами, припинив продовжувати платити кошти і намагався укласти з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірного житлового будинку та нотаріально посвідчити договір. Проте, договір купівлі-продажу житлового будинку укладено не було. Після повернення коштів сплачених як авансовий внесок за придбання спірного житлового будинку позивач погоджується залишити будинок власникові.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_3 72500 грн., суд першої інстанції правильно виходив з того, що договір купівлі - продажу житлового будинку між сторонами не укладався, а був лише намір укласти в майбутньому і тому кошти передані позивачем синові ОСОБА_3 - ОСОБА_1 є авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд дійшов невірного висновку про те, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами не укладався, так як сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як встановлено постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року, яка набрала законної сили та сторонами не оскаржувалась, між сторонами була лише домовленість про купівлю-продаж спірного будинку, а сам договір в письмовій формі укладено не було, а тому такого договору не існує. Відповідач ухилився від виконання зобовязань за розпискою, що потягло за собою неможливість укладення договору купівлі-продажу будинку.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_4

ОСОБА_5