Провадження № 22-ц/801/772/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуСправа № 127/17199/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у звязку з невиконанням мирової угоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Борисюк І.Е., дата складання повного тексту рішення 11 лютого 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у звязку з невиконанням мирової угоди.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що в провадженні Ленінського районного суду м. Вінниці перебувала цивільна справа № 2-581/05 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 червня 2005 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 11201,90 гривень.

Постановою відділу ДВС Тиврівського РУЮ від 23 травня 2007 року № 3802922 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі 2-581 від 08 серпня 2005 року.

На стадії примусового виконання судового рішення, ОСОБА_4 подано заяву про намір укласти мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_4 виявив бажання передати належні йому 13/25 частки будинковолодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Вишневського, 7а, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу за завдані матеріальні збитки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 лютого 2007 року по справі № 2-1486/07 затверджено мирову угоду між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобовязався передати у приватну власність ОСОБА_5 13/25 частки будинковолодіння по вул. Вишневського, 7а в м. Вінниці та частину земельної ділянки за цією ж адресою в рахунок відмови ОСОБА_5 від вимоги про стягнення з ОСОБА_4 суми боргу за завдані збитки. Станом на даний час умови мирової угоди ОСОБА_4 не виконані. Натомість, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про виділ його частки у спільному будинковолодіння в натурі. Дана обставина підтверджує факт того, що ОСОБА_4 не має наміру виконувати умови мирової угоди в добровільному порядку.

11 червня 2018 року позивач звернувся до ОСОБА_4 листом, в якому вимагав виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 лютого 2007 року по справі № 2-1486/07. Однак, вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді.

У звязку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди, позивач вважає, що його права відповідачем порушені, а тому потребують захисту в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості у зв'язку з її невиконанням.

Вищезазначене й стало підставою звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості у звязку з невиконанням мирової угоди від 22 лютого 2007 року по справі № 2-1486/07 в розмірі 45926,78 гривень, з яких: 42 108, 62 гривень - інфляційні витрати, 3 818, 16 гривень - 3% річних (позовна заява уточнена а.с.45-46) .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правових підстав для задоволення позову немає, оскільки відсутнє грошове зобовязання ОСОБА_4, невиконання якого може мати наслідком застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, перед ОСОБА_3 за мировою угодою від 22 лютого 2007 року по справі № 2-1486/07.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про спонукання до виконання мирової угоди та стягнення заборгованості у звязку з її невиконанням.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що між сторонами мирової угоди не виникло грошового зобовязання. У мировій угоді зазначено лише спосіб виконання грошового зобовязання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 Мирова угода направлена на виконання рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 11 201,90 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 червня 2005 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 10 992, 00 гривень майнової шкоди, 109, 90 гривень судових витрат та 100, 00 гривень за послуги адвоката.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 лютого 2007 року у цивільній справі № 2-1486/07 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 22 лютого 2007 року, які дійшли згоди про наступне: «ОСОБА_4 згоден віддати і оформити як приватну власність ОСОБА_3 і ОСОБА_5 13/25 частини житлового будинку (квартири № 1) будинковолодіння № 7а по вул. Вишневського, а також земельну ділянку площею 0,0589 га, що являється їхньою із ОСОБА_5 сумісною власністю. В 13/25 частини входять частина сараю і погріб. В свою чергу, ОСОБА_5, ОСОБА_3 відмовляються від стягнення боргу з ОСОБА_4 в сумі 10 992, 00 гривень, 109, 90 гривень судових витрат та 100, 00 гривень за послуги адвоката. ОСОБА_4 зобов'язується переоформити вищезазначену частину будинковолодіння у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в 5-ти денний термін після підписання даної мирової угоди.»

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що грошове зобовязання ОСОБА_4, невиконання якого може мати наслідком застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, перед ОСОБА_3 за мировою угодою від 22 лютого 2007 року по справі № 2-1486/07 не виникло.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також і суд апеляційної інстанції.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12).

Місцевий суд встановивши, що грошове зобовязання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за мировою угодою від 22 лютого 2007 року по справі № 2-1486/07 не виникає, дійшов правильного висновку, що положення статті 625 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з аргументами апеляційної скарги в частині наявності саме грошового зобовязання, оскільки грошове зобовязання ОСОБА_4, яке виникло на підставі рішення суду від 15 червня 2005 року, було трансформовано у інше зобовязання щодо переоформлення частини будинку (ухвала суду від 22 лютого 2007), яке не є грошовим, а тому наслідки його невиконання не регулюються статтею 625 ЦК України.

Аргументи апеляційної скарги щодо строків позовної давності не мають значення для вирішення справи, оскільки позовна давність застосовується лише до законних обґрунтованих вимог, які у даній справі не є такими.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд прийшов до висновку, що наведені аргументи апеляційної скарги не дають підстав вважати про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись підпунктом частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_6 Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев