Справа № 456/4047/18
Провадження № 2/456/383/2019
РІШЕННЯ

іменем України

16 квітня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку № 175 по вул. Шевченка в с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області і зняти його з реєстрації. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона є власником житлового будинку №175, що знаходиться по вул. Шевченка у с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області.Разом з позивачем в будинку зареєстровані відповідач ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4. З моменту реєстрації, а саме 31.07.2009 року відповідач у спірному будинку не проживає, речей там своїх не зберігає та не приймає участі в утриманні житла, тобто більше шести місяців без поважних причин не проживає у спірному будинку, а тому на підставі ст.71 ЖК України втратив право користування таким.Відповідач не приймаєучастів утриманні будинку, поточному ремонті, оплаті комунальних послуг, що впливає на матеріальний стан позивача.Позивач не може отримати субсидії на комунальні послуги через те, що в даному помешканні зареєстрований відповідач.Таким чином, відповідач заважає позивачу вільно користуватись належним їй на праві приватної власності будинком та в добровільному порядку знятись із реєстрації не збирається, а тому позивач звернулась з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов заперечили, та відповідач пояснив, що в будинку №175 по вул. Шевченка у с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області він виріс та проживав усе життя, оскільки це є батьківський будинок, та належав його матері ОСОБА_7 на праві приватної власності. У вказаному будинку знаходиться його особисті речі, меблі та інше майно, яке він придбав за своє життя. На подвірї будинку знаходиться його гараж, в якому він зберігає свій автомобіль та мотоцикл. За життя матері жодних проблем у користуванні будинком у відповідача не було, та позивач обіцяла матері відповідача ОСОБА_7, що вона після її смерті залишить проживати у вказаному будинку відповідача, так як у нього немає іншого житла, однак після смерті ОСОБА_7 позивач змінила замки у дверях будинку та не пускає відповідача до вказаного будинку. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки іншого житла він не має.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із спадкового договору, посвідченого 12.03.2009 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті передає у власність ОСОБА_9 належний їй на праві приватної власності житловий будинок № 175 разом з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться по вулиці Шевченка, в с. Дуліби, Стрийського району, земельну ділянку площею 0,1100 га в межах згідно з планом, яка складає 85/100 частин земельної ділянки, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий №:01:003:0054 і розміщена на території Дулібської сільської ради, Стрийського району в с. Дуліби.

Згідно свідоцтва про одруження серії 1-СГ №168703 виданого 14.10.2011 року Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області, ОСОБА_9 14.10.2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10.

З довідки №991 від 26.09.2018 року виданої Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області ОСОБА_1, жительці с. Дуліби, вул. Шевченка, 175, Стрийського району, Львівської області вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: вуйко ОСОБА_2 (не проживає), син ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4.

Згідно акту від 19.09.2018 року складеного комісією в складі сільського голови с.Дуліби ОСОБА_11, секретаря сільської ради ОСОБА_12, депутата округу №8 ОСОБА_13, при обстеженнї житлового будинку ОСОБА_1, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 на встановлення факту непроживаня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено, що ОСОБА_2 не проживає з моменту реєстрації 31.07.09 і по 19.09.2018 року за адресою Львівська область с.Дуліби, вул.Шевченка буд.№175.

Згідно акту від 14.09.2017 року складеного комісією в складі сільського голови с.Дуліби ОСОБА_11, секретаря сільської ради ОСОБА_12, депутата округу №8 ОСОБА_13 при обстеженні житлового будинку ОСОБА_7 в с.Дуліби, Стрийського району по вул.Шевченка буд.№175 на встановлення факту не проживаня її сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає за межами країни.

Відповіддю Стрийським ВП ГУ НП у Львівській області від 05.06.2018 року №7288 повідомлено ОСОБА_1, що по факту конфлікту з її дядьком ОСОБА_14, розглянуто її заяву працівниками Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області та прийнято рішення розгляд звернення припинити та матеріали направити в архів Стрийського ВП ГУНП у Львівській області у звязку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

З довідки №217 від 04.03.2019 року виданої Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області вбачається, що даною довідкою підтверджено факт складання акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_15 від 19.09.2018 року, у звязку із збиранням та поданням нею документів до управління соціального захисту населення Стрийської РДА для отримання адресної допомоги на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_1 є його племінницею. Відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку №175 по вул. Шевченка у с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області з 1990-х років, хоча час від часу приходить до будинку, оскільки зберігає в гаражі свій автомобіль. Часто відповідач приходить пяний і влаштовує скандали з позивачкою.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідна сестра відповідача ОСОБА_2 Відповідач не проживає в спірному будинку №175 по вул. Шевченка у с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області, а прописали його в будинку, так як він хотів їхати в Німеччину. На подвірї будинку №175 по вул. Шевченка у с. Дуліби, Стрийського району відповідач має гараж, де тримає свій мотоцикл та автомобіль.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що позивач її похресниця. Відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 20 років, а приходить лише подивитися до свого автомобіля, який стоїть в гаражі на подвірї спірного будинку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що позивач по справі його дружина. В спірному будинку проживає він, позивач і двоє їхніх дітей. Позивач є власником будинку №175 по вул. Шевченка у с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області та земельної ділянки. Відповідач не проживає у вказаному будинку, тільки приходить до гаражу, який стоїть на подвірї, де зберігає свій автомобіль. Відповідач приходить завжди пяний та дебоширить.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що він є шваґром відповідача. У відповідача є мотоцикл та мікроавтобус, які він зберігає в гаражі на подвірї спірного будинку за адресою вул. Шевченка, 175, с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області. У вказаному будинку відповідач зберігає всі свої речі, одяг, меблі та інше майно, яке він придбав за своє життя. Відповідач іншого житла не має, хоча декілька років проживав із співжителькою у її будинку в селі Фалиш Стрийського району.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що він є шваґром відповідача. У відповідача погані відносин з позивачем, яка не впускає його до будинку, в якому він зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідач проживав декілька років із співмешканкою ОСОБА_21 у її будинку в с.Фалиш Стрийського району. У будинку №175 по вул. Шевченка у с. Дуліби, Стрийського району, Львівської області у відповідача знаходиться все його майно, яке він привіз із Німеччини, а саме: шафа, телевізор, диван, холодильник, мікрохвильова піч, також його особисті речі та одяг. На подвірї будинку відповідач має гараж, у якому зберігає свій автомобіль та мотоцикл. Коли мама відповідача померла, то з того часу позивач не пускає відповідача до спірного будинку, а іншого житла у відповідача немає.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. У відповідача немає іншого житла, крім спірного будинку за адресою вул. Шевченка, 175 у с. Дуліби, Стрийського району, в якому він зареєстрований. У вказаному будинку знаходяться всі його речі та майно, зокрема, холодильник, телевізор, диван, мяка частина, які він привіз з Німеччини. Позивач постійно конфліктує з відповідачем, позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні будинком, оскільки поміняла замки у вхідних дверях будинку, та ключі відповідачу не дає. Відповідач до 1 січня 2019 року проживав із співмешканкою у її будинку в с.Фалиш Стрийського району, однак після нового року живе у будинку свідка ОСОБА_22 або у інших родичів, оскільки немає іншого житла.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що посилання позивача в позовній заяві на вимоги ст. ст. 71, 72 ЖК України є безпідставними, оскільки будинок належить позивачу на праві приватної власності і питання визнання члена сімї власника житла таким, що втратив право на користування цим житлом регулюються нормами ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі ОСОБА_11 та Райнер проти Великобританії від 21.02.1990, Кривіцька та Кривіцький проти України від 02.12.2010 та Рохля проти України від 17.05.2011).

У Рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6 31.07.2009 року без порушення встановленого законом порядку зі згоди власника будинку. За життя матері відповідача ОСОБА_7 відповідач проживав разом з нею в спірному будинку, користувався цим будинком, мав свою кімнату, в якій зберігаються по даний час його особисті речі та придбане за життя майно, так як іншого житла у відповідача немає. На подвірї будинку відповідач має гараж, в якому зберігає свій автомобіль та мотоцикл.

Після смерті матері відповідача ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 змінила замки у дверях будинку №175 по вул. Шевченка в с.Дуліби, Стрийського району та не пускає відповідача до спірного будинку, чинить відповідачу перешкоди у користуванні житлом.

На підставі зібраних доказів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку за адресою вул.Шевченка, 175, с.Дуліби, Стрийського району, Львівської області з поважних причин, оскільки позивач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні житлом, змінила замки у вхідних дверях будинку та ключі від замка вхідних дверей не передала відповідачу, хоча у будинку знаходяться особисті речі та майно відповідача, яке він придбав за своє життя. Крім того, відповідач не має іншого житла, та змушений тимчасово проживати у будинку родичів.

Доводи позивача про те, що реєстрація відповідача у спірному будинку перешкоджає їй оформити субсидію не може бути підставою для визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи всі зібрані докази по справі та оцінюючи їх в сукупності та справедливості, суд приходить до висновку, що право користування відповідачем вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п.1 ст. 8 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, а визнання відповідача втратившим право на користування житлом є невиправданим втручанням у його право на повагу до житла, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_23