Провадження № 2/761/1396/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

11.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з яким просить суд: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь майнову відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, а саме інфляційні втрати та 3 % річних у розмірі 484,46 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 25.11.2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір вкладу №2033-2013 на суму 100,00 доларів США строком до 26.12.2014 року. Зі спливом строку договору 29.12.2014 року вклад було перераховано банком з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача.

При цьому, на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року №50 «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27.01.2015 року.

Разом з тим, незважаючи на те, що банк розпочав виплати коштів вкладникам 28.04.2015 року, позивач отримав належне йому відшкодування лише 22.04.2016 року.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що повне управління банком та розпорядженням його майном здійснює відповідач, позивач вважає, що до останнього, як до нового боржника, перейшли як зобов`язання банку з відшкодування коштів за вкладами, так і відповідальність за їх неналежне та невчасне виконання.

З урахуванням вказаних обставин та посилаючись на порушення відповідачем строків виплати грошових коштів за вкладами, розміщеними в АТ «Імексбанк», позивач вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має виплатити йому суму інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 484,46 грн.

Також, на думку позивача, йому було завдано моральну шкоду, адже внаслідок порушення (неналежного) виконання відповідачем недоговірного зобов`язання з виплати відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку він був змушений протягом року вести з відповідачем тривале і виснажливе претензійне листування.

Ухвалою від 12.08.2016 року вказану позовну заяву було повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали суду від 15.07.2016 року щодо усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 30.08.2016 року апеляційну скаргу позивача на вищенаведену ухвалу було залишено без руху.

Ухвалою від 12.09.2016 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою від 29.09.2016 року апеляційну скаргу позивача на ухвалу від 12.08.2016 року було повернуто апелянту.

Постановою Верховного Суду від 21.03.2018 року ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 29.09.2016 року було скасовано, а справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду м.Києва від 15.05.2018 року було скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 12.08.2016 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 24.05.2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

20.06.2018 року до суду надійшло клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розгляд справи за правилами загального провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

20.06.2018 року до суду надійшло клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

20.06.2018 року до суду надійшло клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про залучення до участі в справі ПАТ «Імексбанк» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

20.06.2018 року до суду надійшов відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі та зазначає, що на період тимчасової адміністрації, яка запроваджена в банку, не здійснюються нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені) та інших фінансових санкцій.

Ухвалою від 21.06.2018 року розгляд даної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження з заміною засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

25.06.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій він зазначає, що спір у справі виник не з порушення зобов`язань банку перед ним, а з порушення зобов`язання самого відповідача. При цьому, позивач вказує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними, регулюються нормами зобов`язального права, і що порушення зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення, тягне за собою застосування ст.ст. 611, 625 ЦК України як відповідальності за порушення зобов`язання.

13.08.2018 року до суду надійшли додаткові письмові заперечення відповідача на позов, в яких він, серед іншого, зазначає, що чинне спеціальне законодавство не передбачає правових підстав для нарахування та стягнення з Фонду гарантування вкладів інфляційних втрат та трьох відсотків річних, як спосіб захисту порушеного грошового зобов`язання через інститут цивільної відповідальності.

Ухвалою від 20.08.2018 року відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою від 20.08.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні, яке відбулося 20.08.2018 року, було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі ПАТ «Імексбанк» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Верховного Суду від 28.11.2018 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та додаткових запереченнях на позовну заяву.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 25.11.2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір вкладу №2033-2013 на суму 100,00 доларів США строком до 26.12.2014 року. Зі спливом строку договору 29.12.2014 року вклад було перераховано банком з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та є загальновідомою обставиною, на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року №50 «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27.01.2015 року.

При цьому, відповідно до постанови Правління НБУ від 21.05.2015 року №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 27.05.2015 року №105 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку.

В свою чергу, як передбачено положеннями ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

При цьому, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Так, відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

При цьому, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положеннями ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження уповноваженої особи Фонду, яка з дня свого призначення, зокрема складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

При цьому, після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, оскільки в ПАТ «Імексбанк» розпочата процедура ліквідації, вкладники цього банку мають право отримати належні їм суми банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висвітленою Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 року по справі №6-2001цс15.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, 22.04.2016 року позивачу було виплачено належне йому відшкодування за вкладом.

Однак, звертаючись з позовом до суду та посилаючись, серед іншого, на положення ст. 625 України ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зазначає, що оскільки належні йому суми банківського вкладу повинні були бути виплачені 28.04.2015 року, відповідач, до якого перейшли як зобов`язання банку з відшкодування коштів за вкладами, так і відповідальність за їх неналежне та невчасне виконання, має виплатити йому суму інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 484,46 грн.

В свою чергу, оскільки норми спеціального Закону, який регулює діяльність Фонду, не містять положень, які дають підставі вважати, що відповідач є правонаступником банківської установи, зокрема ПАТ «Імексбанк», суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами не можуть бути застосовані як положення ЦК України, що регулюють договірні зобов`язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв`язку з їх порушенням, так і положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

У зв`язку з наведеним та беручи до уваги ті обставини, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладені на нього законом зобов`язання перед позивачем виконав в повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а термін в який Фонд мав здійснити виплату коштів позивачу вказаним законом не визначений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, є безпідставними та такими, що тне ґрунтуються на вимогах закону, а тому вони задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги те, що судом не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача при виплаті йому гарантованої суми за вкладом, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування йому відповідачем моральної шкоди.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 1058, 1060, 1074, 1167 ЦК України, ст.ст. 26, 36, 48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 2, 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 13.05.2019 року.

Суддя: