Провадження №2/447/59/19
Справа №449/1602/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

09.04.2019 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Бачуна О. І.

при секретарі Крочак І.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення та усунення перешкод у користуванні власністю, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області, третіх осіб без самостійних вимог приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л., ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на будинковолодіння; -

в с т а н о в и в:

15.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просив суд ухвалити рішення, яким:

- виселити ОСОБА_4 з комплексу будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки площею 0,2500 га, яка належить до комплексу будівель на АДРЕСА_1

- зобов'язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні комплексом будівель по пошиття пухово-перових швейних виробів та земельною ділянкою площею 0,2500 га, яка належить до комплексу будівель на АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що комплекс будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки площею 0,2500 га. по АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю. Згідно правовстановлюючих документів належить ОСОБА_1, на підставі договору дарування, укладеного 23.08.2012 року між ним та ОСОБА_5

Зазначає, що ОСОБА_4 самовільно захопила комплекс пухово - швейний виробів, відповідно і земельну ділянку на якій він розташований. Відповідач використовує комплекс для особистого проживання та ведення домашнього господарства. Чинить перешкоди у користуванні комплексом, перешкоджає підприємницькій діяльності, не допускає позивача до комплексу, що впливає на його матеріальний та моральний стан.

На неодноразові звернення, відповідач добровільно звільнити комплекс не бажає. Звертає увагу суду, що зареєстрований, як фізична особа підприємець і основна його діяльність полягає у пошиттю пухово-перових швейних виробів. Вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 316,317,319,321,386,391 ЦК України, відповідач своїми діями перешкоджає у користуванні та розпорядженні будівельним комплексом на власний розсуд, добровільно не бажає звільнити такий.

ОСОБА_8 звернулась в суд з позовом до відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_1, Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області, третіх осіб без самостійних вимог: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л., ОСОБА_7 про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 20.08.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.

- визнання недійсним договору дарування, укладеного 23.08.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.

- витребуванням спірного майна у ОСОБА_1

- скасування державної реєстрації права власності на комплекс будівель цеху по пошиттю пухо-перових швейних виробів за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

- визнання права власності за позивачем на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору дарування від 14.06.2005 р. право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 було нею набуто у приватну власність. 14.09.2006 року, згідно рішення виконавчого комітету Ланівської сільської ради Перемишлянського району №26, ОСОБА_4 отримала дозвіл на перепрофілювання власної господарської будівлі під цех по пошиттю пухо-перових швейних виробів та власного будинку під офіс на власній земельній ділянці.

В серпні 2012 року ОСОБА_1 маючи намір розлучитися, приховуючи від неї дійсні наміри, наполіг на відчуженні будинковоління його матері ОСОБА_5, з метою уникнення оподаткування. Для налагодження стосунків, погодилась укласти фіктивний договір. ОСОБА_1 запевняв, що таке відчуження не матиме жодних реальних наслідків, укладається на папері, а фактично вони продовжують користуватися спірним майном, працювати,проживати та оплачувати послуги.

20.08.2012 року було укладено договір купівлі - продажу. Який саме договір укладався вона не знала, оскільки нотаріус який посвідчував договір була знайомою ОСОБА_1 Вважала, що укладає фіктивний договір, яким облегшить фінансовий стан підприємства та збереже сімю. Звертає увагу суду на те, що через три дні після укладення договору зрозуміла, що чоловік заволодів її приватним майном, коли уклався договір дарування 23.08.2012 року, згідно з яким його мати ОСОБА_5 подарувала йому вищезазначене будинковолодіння.

ОСОБА_4 вважає, що в силу вимог ст.,ст. 203,215,216, 234 ЦК України такий договір не породжує жодних правових наслідків, оскільки в укладеному договорі внутрішня воля сторін не була спрямована на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків, не відповідала зовнішньому її прояву. Передача нерухомості до даного часу не відбулась, бо з часу укладення договору, оплачує послуги. Розрахунок згідно договору не проводився.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 23.02.2015р. об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння , скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на будинковолодіння за ОСОБА_4

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.11.2017р. вищевказану справу було скеровано в Миколаївський районний суд Львівської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017р вищевказану справу передано в провадження судді Бачуна О.І.

22.12.2017р. відкрито провадження по спарві та призначено підготовче судове засідання на 09.02.2018р.

16.04.2018р. представником ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_4, відповідно до якого, вважають позовні вимоги ОСОБА_4 такими що не підлягають до задоволення. Вказують на те, що в червні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було остаточно прийнято рішення продати комплекс будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів, оскільки ОСОБА_4 не хотіла займатися виробничою діяльністю, а кошти необхідні були на реконструкцію магазину. Окрім договору купівлі - продажу комплексу ОСОБА_4 на ВИМОГУ ОСОБА_5 підписано заяву, яка нотаріально посвідчена, про те, що ОСОБА_5 провела з нею повний грошовий розрахунок в сумі 959 500,00 гри, по договору купівлі - продажу комплексу, земельної ділянки та повідомляє, що не буде мати жодних матеріальних чи майнових претензій в майбутньому до ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_4 особисто цю заяву передала ОСОБА_5 в нотаріуса. ОСОБА_4 займалась підготовкою документів у КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про що свідчать її підписи про отримання документів для продажу комплексу. 20 серпня 2012 року у приватного нотаріуса Амбросйічук Лілії Володимирівни було укладено договір купівлі - продажу комплексу. Воля ОСОБА_4 щодо продажу комплексу була вільна, виважена. З дня початку підготовки документів для продажу комплексу до його укладення прошло більш як два місяці, тобто ОСОБА_4 мала час добре обміркувати рішення щодо продажу комплексу, особисто приймала участь у виготовленні документів для продажу комплексу та під час укладення договору купівлі - продажу, розуміла значення своїх дій та усвідомлювала їх наслідки. Вважають, що немає жодних правових підстав для визнання оспорюваного договору фіктивним.

18.07.2018року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подано відповідь на відзив, з якого вбачається, що ОСОБА_4 в повному обсязі підтримує заявлені нею позовні вимоги. Стверджує, що при укладені оспорюваного договору купівлі-продажу, сторони мали свої окремі наміри, які відрізнялися від наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися укладеним договором: ОСОБА_4 укладаючи вищевказаний правочин мала намір зберегти сім'ю та полегшити фінансовий стан підприємства; ОСОБА_5 укладаючи вищевказаний правочин не мала на меті одержання предмету Договору купівлі - продажу у власність, а просто хотіла допомогти своєму сину - ОСОБА_1; а ОСОБА_1 будучи разом з ОСОБА_4 співвласником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності, мав на меті набути вищевказане нерухоме майно в особисту приватну власність. Це й було реалізовано на практиці шляхом укладення спочатку Договору купівлі продажу нерухомого майна від 20.08.2012 року, а згодом - 23.08.2012 року - Договору дарування нерухомого майна. Після укладення оспорюваного фіктивного Договору купівлі - продажу його предмет - нерухоме майно, від продавця до покупця не передавалось. Крім того, додатковою ознакою фіктивності оскаржуваного Договору купівлі - продажу є відсутність проведення ОСОБА_5 оплати вартості предмета договору. Вважає, що оскаржуваний Договір купівлі - продажу є фіктивним правочином, що вчинений без наміру створення правових наслідків, та підлягає визнанню його недійсним судом.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18.07.2018р. закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 20.09.2018р.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 заявлені нею позовні вимоги підтримали повністю, надавши суду пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Просили позов задоволити. Позовні вимоги ОСОБА_1 заперечили, вважають такі надуманими, безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Додатково пояснили, що ОСОБА_4 має доступ до спірного будинковолодіння, однак там не проживає, відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_4 чинить перешкоди в користуванні майном ОСОБА_1, зокрема , акти компетентних органів, факти звернення в поліцію, тощо. Жодних перешкод ОСОБА_4 не чинить. Вона час від часу туди приїжджає і дивиться за приміщеннями. ОСОБА_4 ствердила що на даний час проживає в батька в АДРЕСА_4 а коли на роботі, то проживає в АДРЕСА_3, де і є офіційно зареєстрованою.

Крім цього, вважають, що договір є фіктивним, оскільки не породжує юридичних наслідків. Немає жодного підтвердження платоспроможності ОСОБА_5 на придбання комплексу споруд, а заява яка була написана в нотаріуса від 20.08.2012р. про те,що ОСОБА_4 отримала 959500грн. не відповідає дійсності. Укласти договір купівлі продажу ОСОБА_4 примусив її чоловік, оскільки погрожував розірванням шлюбу, а вона, хотіла зберегти сімю від розпаду. Просили суд взяти до уваги той факт, що не було факту передачі майна, сторони по справі користувалися і жили у спірному майні до розірвання шлюбу, разом сплачували комунальні платежі. Відсутність доказів щодо розрахунку, невиконання сторонами положень договору щодо передачі будівель 21.08.2012 року та виселення, свідчить про відсутність реального наміру покупця придбати об'єкт нерухомості в користування та про те, що про такі умови сторони домовлялись, а договір купівлі - продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків та реальне заволодіння об'єктом нерухомості. Дійсною, прихованою метою укладених договорів був безкоштовний перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені ними позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні позовній заяв та просять такі задоволити, позовні вимоги ОСОБА_4 заперечили.

Додатково пояснили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ще задовго до укладення спірного договору мали намір продати, проводили консультації в нотаріуса. ОСОБА_4 займалася збором документів. 05.07.2012 року отримано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, 01.07.2012 року експертно-грошова оцінка земельної ділянки. 20.08.2012р. укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23.08.2012 р. оформлено договір дарування відповідно до якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 комплекс будівель та земельну ділянку в АДРЕСА_5 ОСОБА_5 передала кошти відповідно до договору купівлі-продажу від 20.08.2012р. ОСОБА_4, а остання підписала угоду та надала розписку. ОСОБА_1 ствердив, що не заставляв ОСОБА_4 укладати договір купівлі-продажу, вона самостійно зібрала необхідні для цього документи. ОСОБА_1, надавав згоду у нотаріуса для здійснення договору купівлі-продажу. Вважають, що відсутні будь-які правові підстави для визнання договорів недійсними. ОСОБА_5 мала необхідні кошти на придбання комплексу споруд, оскільки працювала швачкою, вдома, її чоловік на заводі шкіряних виробів, отримувала додаткові кошти, оскільки працював вдома. ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватися його власністю, а саме здійснювати підприємницьку діяльність в комплексі будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів, чинить перешкоди, поміняла замки, і добровільно не бажає звільнити приміщення.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, її інтереси в суді представляла ОСОБА_10

Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надано письмові пояснення, відповідно до яких, вважає позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Договори купівлі-продажу та дарування посвідчені з дотриманням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України «Про нотаріат», Правил ведення нотаріального діловодства, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, ЗУ «Про оцінку земель». Сімейного кодексу України. До матеріалів нотаріальної справи договору долучено всі необхідні документи. Встановлені особи сторін та їхні дійсні наміри, про що свідчить преамбула та п.8.12.11.14.15.22 оскаржуваного договору. Всі сторони були присутні в нотаріальній конторі особисто, читали та підписували оскаржуваний договір. Підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме посвідчення договору купівлі-продажу, не було. ОСОБА_4 особисто читала текст договору до його підписання. Згода ОСОБА_4 на укладення договору виражена проставленням підпису на примірниках договору та у реєстрі для вчинення нотаріальної дії, що є доказом вчинення нотаріальної дії. ОСОБА_4 після укладення договору купівлі-продажу, складала ще один документ, а саме заяву, підпис на якій був також засвідчений 20.08.2012 року, про те, що немає жодних претензій матеріального характеру до гр. ОСОБА_5, так як з нею остання розрахувалась повністю.

В судове засідання не з'явились: представник Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області та ОСОБА_7 хоча належним чином повідомленні про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності зазначених осіб, відносно чого інші учасники процесу не заперечили.

Судом встановлено:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01.07.2013р.

14 червня 2005 року укладено договір дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_11 Перемишлянської державної нотаріальної контори, згідно якого, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Ланівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №28 від 14.09.2006 року надано дозвіл ПП ОСОБА_4 на перепрофілювання господарської будівлі під цех по пошиттю пухово-перових швейних виробів та житлового будинку під офіс на власній присадибній ділянці в АДРЕСА_2.

20.08.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. Згідно якого, ОСОБА_4 продала комплекс будівель цеху пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельну ділянку площею 0,2500га на АДРЕСА_1

20.08.2012року посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. заяву ОСОБА_4 зареєстровану в реєстрі за №2005,згідно якої така визнає, що з нею проведено розрахунок в сумі 959500, 00 грн. по договору купівлі - продажу комплексних будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки, посвідченого 20.08.2012 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., реєстровим №2000, та повідомляє, що не має жодних претензій та не матиме в майбутньому до ОСОБА_5

23.08.2012 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 комплекс будівель цеху пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельну ділянку площею 0,2500га на АДРЕСА_1 згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.

03 вересня 2012 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на комплекс будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав серії НОМЕР_2 від 09 вересня 2012 року.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 власником земельної ділянки, площею 0,2500га, що розташована АДРЕСА_1 згідно договору дарування земельної ділянки,за реєстровим №2049, являється ОСОБА_1

Оцінка суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо заявлено позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, то такий задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник, права якого не визнаються чи оспорюються, вправі вимагати їх визнання через суд.

Як вбачається з договору купівлі-продажу, а саме п. 10 продавець зобовязується звільнити відчужуване нерухоме майно, оплатити заборгованість по комунальних платежах за фактичне користування комплексом, передати нерухоме майно до 21.08.2012 року.

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_4 чинить перешкоди йому у володінні користуванні та розпорядженні належним йому майном, використанні об'єкта власності за призначенням, а саме для підприємницької діяльності.

В судовому засіданні встановлено, проти чого не заперечила ОСОБА_4, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_6

Суд, не бере до уваги покликання ОСОБА_1, про те, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у користування комплексом будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельною ділянкою,, яка належить до комплексу по АДРЕСА_1 оскільки в судовому засіданні встановлено, що немає жодного підтвердження, що ОСОБА_4 не виконала умови п.10 оспорюваного Договору в частині звільнення нерухомого майна. ОСОБА_1 не представлено суду доказів того, що ОСОБА_4 надалі проживає в АДРЕСА_7 на території спірного комплексу будівель, а спростовано даний факт, показами ОСОБА_4 про те, що вона зареєстрована в АДРЕСА_8, де і проживає.

Крім цього судом не здобуто, а стороною ОСОБА_1 не представлено будь-яких документальних підтверджень того, що ОСОБА_4 чинить перешкод у користуванні його власністю. Також, ОСОБА_1 не представив суду доказів, що він звертався у правоохоронні чи будь-які інші державні органи з приводу того, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у користуванні майно. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_12 є безпідставним, оскільки позивач не довів обставини на які посилається, а тому у задоволенні такого слід відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третіх осіб приватного нотаріуса Амбросійчук Л., ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння , скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності то такі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_4 покликається на те, що договір купівлі-продажу від 20.08.2012р. є фіктивним, оскільки остання не мала наміру укладати цей договір з метою відчуження майна, а зробила це з метою полегшити фінансові витрати та зберегти сімю. Дані пояснення ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.24 Постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно врахувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами, не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на визнання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь - яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивний можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. Якщо ж одна сторона діяла без наміру створити юридичні наслідки, а інша сторона такий намір мала, правочин не може бути визнаний недійсним.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Не заслуговують на увагу суду, покликання ОСОБА_4, як на підставу для задоволення позовних вимог, відсутність доказів щодо розрахунку, згідно договору купівлі - продажу, відсутність реальних намірів відчужувати об'єкта нерухомості, що стверджуються тим, що ОСОБА_4 документів для укладення договору не готувала, сторонами положення договору щодо передачі будівель 21.08.2012 року та виселення не виконала, так як такі спростовуються.

Згідно п. 7 договору купівлі - продажу комплексу будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №34720057, виданий Комунальним підприємством Львівської обласної ради Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації - 05.07.2012 року, експертно-грошова оцінка земельної ділянки виготовлена Приватним підприємством Експерт-Тур-Проект 01.07.2012 року, експертна оцінка комплексу будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів виготовлена 30.06.2012 року .

Згідно п. 6 вказаного договору продаж вчинено за 959 500, 00, які покупець сплатив продавцю до підписання даного договору. Підписання даного договору свідчитиме про відсутність претензій з боку продавця.

20.08.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. посвідчено заяву ОСОБА_4, згідно якої така визнає, що з нею проведено розрахунок в сумі 959 500, 00 грн. по договору купівлі - продажу комплексних будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки, посвідченого 20.08.2012 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л., та повідомляє, що не має жодних претензій та не матиме в майбутньому до ОСОБА_5

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.08.2014р. встановлено факт, що дійсно ОСОБА_4 мала намір укласти договір-купівлі продажу комплексу будівель та земельну ділянку, з метою збереження сімї. Даний факт також підтверджено Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.04.2014р.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 28.11.2013р. із пояснень ОСОБА_4 встановлено, що вона займалася підготовкою документів у КП ЛОР « Золочівське МБТІ, про що свідчить її підпис про отримання документів для продажу комплексу і підтверджує те, що вона мала намір продати комплекс будівель.

Крім цього, залишилися неспростованими твердження ОСОБА_1, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 про те, що останній мав намір відчужити спірне майно, надав письмову згоду на продаж такого, а його матір мала намір купити таке.

А тому суд вважає, що оскаржуваний договір укладено з метою створення правових наслідків, що зумовлювалися ним. Відтак, підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності за ОСОБА_4 відсутні.

В порушення вимог ст. 82 ЦК України, ОСОБА_4, ні її представник ОСОБА_3 не представили суду доказів, що оскаржуваний договір є фіктивним і такі судом не здобуто.

Окрім цього, ОСОБА_1 була подана заява про застосування спливу строку позовної давності, відповідно до ч. 5 ст. 258 ЦК України .

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Суд вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності, а відтак відмови в позові, оскільки первинно ОСОБА_4 звернулась з позовом до суду 16.05.2013 року з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.08.2012 р.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округа Амбросійчук Лілії Володимирівни, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним , витребування майна з чужого незаконного володіння , скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на будинковолодіння за позивачем - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 місце проживання АДРЕСА_9

Відповідач:ОСОБА_14 місце проживання: АДРЕСА_9

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_10

Відповідач: реєстраційна служба Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області місце розташування м. Перемишляни вул. Галицька,15 Львівської області.

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріольного округу Амбросійчук Лілія Володимирівна місце розташування АДРЕСА_12

Третя особа : ОСОБА_7 місце проживання АДРЕСА_11

Суддя Бачун О. І.