ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/388/16-ц Номер провадження 22-ц/814/709/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2018 року (повний текс рішення виготовлено 22 грудня 2018 року)

по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даний позов обґрунтований тим, що 27 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №126-0191002/ФКВ- 08, згідно якого банк надав ОСОБА_3 кошти у розмірі 35120 доларів США з розрахунку 10,35% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 27 серпня 2008 року по 26 серпня 2015 року. У цей же день між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 126-0191002/2фпор-08, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання ОСОБА_3 всіх його зобов'язань перед кредитором, що виникають з умов кредитного договору.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі 35120 доларів США. Проте останній свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в результаті чого утворилась заборгованість станом на 29 грудня 2015 року у розмірі 1714498,50 грн.: тіло кредиту - 796458,68 гри.; відсотки - 345335,84грн., комісії - 14190,60 грн., пеня 527355,41 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту 21198,26 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту 9959,71 грн., згідно розрахунку заборгованості.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1714 498,50 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 25 717,48 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2016 року позов ПАТ «Дельта-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта-Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором №126-0191002/ФКВ-08 від 27 серпня 2008 року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, у розмірі 1714 498,50 грн. та судовий збір в сумі 25 717,48 грн., всього 1740 215,90 грн.

У подальшому до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено.

Скасовано заочне рішення від 26 квітня 2016 року у справі №554/388/16-ц за позовом ПАТ «Дельта-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2018 року у позові ПАТ «Дельта-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Дельта Банк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

06 березня 2019 року до Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_3, надійшов відзив, в якому він зазначив, що отримав апеляційну скаргу лише 23 лютого 2018 року, а тому не міг подати відзив у встановлені в ухвалі строки. Вказав, що вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, доводи і аргументи викладені в ній є суб'єктивними та не відповідають дійсності. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також 06 березня 2019 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_4, в якій він зазначив, що отримав апеляційну скаргу 23 лютого 2018 року, а тому просив продовжити строк на подачу відзиву, проте відзив до суду апеляційної інстанції так і не надходив. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, ОСОБА_4 в зазначеній заяві просив розгляд справи проводити без його участі.

Колегія судців, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ____________, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання кредиту, переходу правонаступництва щодо вимоги по спірному кредитному договору, позивачем не вживалося заходів щодо реалізації свого права на звернення стягнення, а також посилався на пропуск строку позовної давності.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Пунктом 2.1. договору про передачу активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року передбачено передачу Активів Укрпромбанку, а також відступлення Прав Вимоги, які входять до складу Активів Укрпромбанку, на користь переможця конкурсу - Дельта-Банк.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 відступлення Укрпромбанком - Прав Вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами до Дельта Банку не вимагає отримання згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Внаслідок передачі ОСОБА_6 Банку Прав Вимоги до Боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимоги (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за

Кредитними та Забезпечувальними договорами.

Перелік Кредитних та Забезпечувальних договорів наведений в Додатку № 2 (п. 1.7 Договору)

Відповідно до Витягу з Додатку № 2 на користь Дельта Банку передано зобов'язання за договором № 126-0191002/ФКВ8, боржник ОСОБА_3, який забезпечений договором застави та договором поруки.

Згідно вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодних доказів недійсності зазначеного договору чи додатків до нього відповідачами не надано, клопотання про надання оригіналів вказаних документів не заявлялося та судом не витребовувалися.

Зважаючи на наведене колегія суддів вважає доведеним факт відступлення Укрпромбанком - Прав Вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами, в тому числі за договором № 126-0191002/ФКВ8, боржник ОСОБА_3, який забезпечений договором застави та договором поруки.

Також суд апеляційної інстанції вважає з необхідне звернути увагу, що тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України свідчить, що неповідомлення боржника про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляє його обов'язку погашення боргу, боржник лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 61-7378св18.

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №126-0191002/ФКВ-08, згідно якого банк надає останньому кошти у розмірі 35 120 доларів США з розрахунку 10,35% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 27 серпня 2008 року по 26 серпня 2015 року.

Пунктом 1.7 кредитного договору встановлено, що комісія за управління кредитом - 0,1% від суми кредиту.

Згідно п.1.4 даного договору мета кредитування - придбання транспортного засобу марки Mitsubishi моделі L200.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору виконання позичальникомзобов'язань за цим договором забезпечується заставою транспортного засобу Mitsubishi моделі L200.

Відповідно до п. 2.1 споживчого кредитного договору встановлено, що для видачі кредиту банквідкриває рахунок за №21 в Полтавській філії ТОВ «Укрпромбанк», МФО 331821 ( «позичковий рахунок»). Днем отримання кредиту є день перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок ОСОБА_3 або за його заявою - на рахунок контрагента -продавця товарів/робіт/послуг, або день одержання ОСОБА_3 готівкових коштів із каси банку.

Надання кредиту здійснюється за письмовою заявою позичальника шляхом видачі готівкових коштів через касу банку. (п. 2.2 кредитного договору)

27 серпня 2008 року ОСОБА_3 подав заяву на видачу готівки № 2 в розмірі 35120 доларів США, що еквівалентно 170180, 98 грн. (т.1 а.с.20)

Згідно квитанції № 16 про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі-продажу банк. металу 27 серпня 2008 року ОСОБА_3 була продана валюта у розмірі 35120 доларів США, по курсу - 4,625, за результатами операції йому видані кошти в розмірі 162430, 00 грн. (т.1 а.с.141)

Відповідно до квитанції № 000098 від 27 серпня 2008 року ОСОБА_3 переказано на рахунок ТОВ «Інтеравто-Полтава» 161532,00 грн. Призначення платежу: плата за авто Mitsubishi зг рах фак № S-00002509 від 19 серпня 2008 року. (т.1 а.с.141)

Всі операції були здійснені 27 серпня 2008 року в одному відділенні, одним касиром - ОСОБА_7

Доказів на спростування обставин отримання 35120 доларів США, чи інше походження коштів витрачених на придання автомобіля ніж отримання кредиту, боржником не надано.

У подальшому на виконання умов договору ОСОБА_3 сплачувалися відповідні платежі на погашення заборгованості, що свідчить про його згоду з фактом отримання кредити.

Зважаючи на наведене колегія суддів вважає доведеним виконання банком своїх зобов'язання за кредитним договором щодо надання ОСОБА_3 кредиту в розмірі 35120 доларів США.

При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що договір не можна вважати укладеним оскільки ОСОБА_3 не сплачено комісію за надання кредиту, не спростовую факту виконання банком умов договору та отримання боржником кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_3 свої зобов'язання перед банком не виконував в результаті чого виникла заборгованість.

Згідно матеріалів справи 27 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 126-0191002/Zфпор-08 відповідно до якого останній є поручителем перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитний договір №126-0191002/ФКВ-08 від 27 серпня 2008 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за кредитним договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафні санкції та відшкодування збитків.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Згідно п. 2.4 кредитного договору повернення Кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 418,10 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року по справі № 6-3087цс16.

При цьому, пред'явлення до суду позову до поручителя є пред'явленням вимоги кредитора в розумінні ст. 559 ЦК України, а тому висновки суду першої інстанції щодо припинення договору поруки є безпідставним.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся до суду 22 січня 2016 року, тобто заборгованість, яка підлягає стягненню слід рахувати з 22 січня 2013 року, а пеню з 22 січня 2015 року.

Колегія суддів звертає увагу, що заборгованість стягується на момент подачі позову в межах позовних вимог.

Так, відповідно до розрахунків наданих позивачем при подачі позову заборгованість по тілу кредиту з 22 січня 2013 року по момент закінчення дії договору - 26 серпня 2015 року складає 12960,70 доларів США, що еквівалентно 317818,85 грн. Розрахунок відсотків здійснювався до 28 лютого 2013 року тобто заборгованість становить 566,57 доларів США, що еквівалентно 13893,28 грн. Комісія нараховувалася по лютий 2013 року, заборгованість - 280,71 грн. Розрахунок пені здійснювався до 21 грудня 2015 року, стягненню підлягає 508655,932 грн.

Також, необхідно зазначити, що банк в позовних вимогах просить стягнути заборгованість в гривневому еквіваленті за ставкою НБУ 100 доларів США - 2452,1735 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що заявлені позивачем стягнення 3% відповідно до ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню, оскільки умовами договору встановлений інший розмір відсотків, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, безпідставними є доводи ОСОБА_3 та позиція суду першої інстанції, щодо ненарахування відсотків у відповідності до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України по справі № 6-2387цс15, у зв'язку з подачею боржником заяви до позивача про згоду на продаж заставного автомобіля, оскільки спірні відносини, які виникли по справі № 6-2387цс15 не є аналогічними спірним відносинам, що розглядаються.

Так, у справі № 6-2387цс15 суд виходив з того, що автомобіль був переданий банку на реалізацію відповідно до акту прийому-передачі, тобто сторонами було узгоджено продаж транспортного засобу в рахунок погашення заборгованості, автомобіль перебував у банка, проте останній його не реалізував.

Тоді як, в даній справі, матеріали справи містять лише заяву ОСОБА_3 про його згоду на продаж заставного майна. Проте, транспортний засіб банку не передавався, питання його продажу в рахунок погашення заборгованості не вирішувалося.

Враховуючи застосування строку позовної давності, та визначення заборгованості за періодичними платежами суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зарахування банком 200 доларів США в рахунок погашення відсотків, а не тіла кредиту в липні 2012 року не змінює розмір заборгованості по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з 22 січня 2013 року, а тому дане посилання відповідача та суду першої інстанції, як на підставу неможливості визначення розміру заборгованості є безпідставним.

Зважаючи на зазначене, враховуючи строк позовної давності та припинення поруки в частині певних щомісячних платежів, за 6 місяців до подачі позову, колегія суддів приходить до висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково.

Стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає заборгованість за кредитом в розмірі 549844,62 грн., а саме 307576,12 грн. - тіло кредиту, 13893,28 грн. - відсотки, 280,71 грн. - комісія, 230094,51 - пеня.

Також слід стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 288804,14 грн., а саме 10242,73 грн. - тіло кредиту, 278561,41 грн. - пеня.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір сплачений останнім при подачі позовної зави в розмірі 10510,73 грн та при подачі апеляційної скарги в розмірі 15766,10 грн., а також з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути судовий збір сплачений останнім при подачі позовної зави в розмірі 2165,41 грн та при подачі апеляційної скарги в розмірі 3248,12 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2018 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 549844 грн. 62 коп., а саме 307576 грн. 12 коп. - тіло кредиту, 13893 грн. 28 коп. - відсотки, 280 грн. 71 коп. - комісія, 230094 грн. 51 коп. - пеня.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 288804 грн. 14 коп., а саме 10242 грн. 73 коп. - тіло кредиту, 278561грн. 41 коп. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір сплачений останнім при подачі позовної зави в розмірі 10510 грн. 73 коп. та при подачі апеляційної скарги в розмірі 15766 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір сплачений останнім при подачі позовної зави в розмірі 2165грн. 41 коп. та при подачі апеляційної скарги в розмірі 3248 грн. 12 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 15 квітня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко