Справа № 450/1830/16-ц Провадження № 2/450/1085/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, в якому, неодноразово уточнюючи свої вимоги, в остаточному варіанті просить суд, визнати недійсним договір, на підставі якого відчужено автомобіль Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 10.10.2015р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_5; провести поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши ОСОБА_4 автомобіль Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 і стягнувши з нього в користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля; витребувати в ОСОБА_6 автомобіль марки Honda Accord, 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільну сумісну власність.

В обґрунтування позову покликається на те, що p відповідачем позивачка перебувала в шлюбі з 02.10.2013 р, який зареєстровано в Шевченківському ВДРАЦС PC ЛМУЮ, актовий запис №516. Сімейні відносини з вини відповідача в сторін не склалися, тому позивач подала позов про розірвання повторно укладеного шлюбу. Попередній було зареєстровано 05.08.2007р. і рішенням Золочівського районного суду Львівської області розірвано 05.08.2009 року. Після укладення шлюбу вперше з відповідачем стали проживати в будинку його матері по АДРЕСА_1. За час проживання в першому шлюбі відповідач безпідставно вчиняв сварки і скандали, які досить часто закінчувалися застосуванням фізичної сили з його боку. Після останнього такого інциденту в грудні 2008 року позивач з сином переїхала в м. Золочів. Після припинення шлюбних відносин позивач звернулась з позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 05.08.2009р. було розірвано.Однак після цього відповідач пообіцяв змінити свою поведінку щодо позивача, після чого з квітня 2010 року сторони знову стали проживати разом і 02.10.2013р. зареєстрували повторний шлюб та надалі проживали АДРЕСА_1. За час шлюбу нами в 2014 році за спільні кошти було придбано автомобіль Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1. Однак, без відома і згоди позивача відповідач 10.10.2015р. переоформив право власності на вказаний автомобіль на свою маму, ОСОБА_5, яка 29.09.2016 року відчужила транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу № 4641/2016/097997 ОСОБА_6. Незважаючи на це, відповідач і надалі продовжує користуватись даним автомобілем. Відтак, на підставі ст. 65 СК України договір, на підставі якого було відчужено даний автомобіль ОСОБА_5 слід визнати недійсним та витребувати у ОСОБА_6 у спільну сумісну власність позивача та відповідача.

01.09.2016 року провадження у справі відкрито.

25.10.2016 року на адресу суду надійшло заперечення проти позову та 31.03.2017 року додаткові пояснення, в яких представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування покликається на те, в обсязі вимог, які на момент розгляду справи заявлені позивачем та розглядаються судом, що автомобіль Honda Accord, був куплений ОСОБА_4 в серпні 2014 року. Позивач та відповідач не перебували в шлюбі з 05.08.2009 р. - 02.10.2013 р., крім того перестали разом проживати з грудня 2008 р., що підтверджує сам позивач у позовній заяві. Єдиним доходом подружжя з 02.10.2013р. (дата реєстрації повторного шлюбу) по серпень 2014 року (дата купівлі автомобіля) була заробітна плата ОСОБА_4, яка за цей період становила 18315,84 грн. Отже, враховуючи вартість автомобіля та розмір спільно нажитих коштів, протягом повторного шлюбу подружжя не могло купити автомобіль Honda Accord за спільні кошти. Таким чином, автомобіль був куплений ОСОБА_4 за 124000,00 грн. 16.08.2014 року за особисті кошти ОСОБА_4, а саме: заробітну плату, яку він отримав за період коли позивач та відповідач не перебували в шлюбі з 05.08.2009 р. - 02.10.2013 р. та кошти, які ОСОБА_4 передала, в особисте користування, мама - ОСОБА_5, в період коли ОСОБА_4 не перебував у шлюбі, яка протягом 2033-2012 року була зареєстрована ФОП, здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала прибутки у сумі 50597,00 грн. та у 2007 році продала напівпричіп KOEGEL SN 24 та сідловий тягач SCANIA, а тому спірний автомобіль є Honda Accord є особистою власністю ОСОБА_4, і на його відчуження не потрібна взаємна згода подружжя.

28.11.2016 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

28.02.2017 року задоволено клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_6

31.03.2017 року задоволено клопотання про виклик свідків, задоволено частково клопотання про забезпечення позову.

Дана справа перебувала на розгляді у судді Пустомитівського районного суду Львівської області Добош Н.Б., повноваження якої на даний час припинені, у зв'язку з чим, згідно повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.10.2017 року суддя Мельничук І. І. в порядку ст. 11-1 ЦПК України визначена для розгляду даної справи, розгляд справи призначено на 15.11.2017 року.

14.12.2017 року прийнято до розгляду уточні позовні вимоги позивача.

12.01.2018 року за заявою позивача позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, в частині позовних вимог про поділ майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: спальне ліжко; шафа; комод; комод-дзеркало; тумба; кухонний диван; кухонний стіл; набір кухонних крісел; дитяче ліжко; шафа в дитячу кімнату; сервант з трьох частин; тумба; комод; стіл; матрац; телевізор Samsung; фотоапарат Sony; ноутбук Asus; планшет Asus; холодильник Ariston; газова плита; мікрохвильова піч Samsung; порохотяг Samsung; посуд - виділивши ОСОБА_4 дане майно і стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини вищеперерахованого майна - залишено без розгляду.

25.01.2018 року допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідача ОСОБА_5 суду пояснила ОСОБА_4 є її сином і вона передала ОСОБА_4 кошти на купівлю спірного автомобіля, коли він не перебував в шлюбі з ОСОБА_1, однак в неї відсутні будь-які письмові документи, які б підтверджували чи то передачу якихось грошей ОСОБА_4, чи то про вартість відчужених нею транспортних засобів, які було вчинено за сім років до купівлі автомобіля - в 2007 році.

27.03.2018 року в задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено.

28.03.2018 року у справі призначено судово-товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

30.01.2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта №5539 від 28.01.2019 року.

01.02.2019 року провадження у справі поновлено.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та уточнених позовних вимогах, просять суд позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов заперечив з підстав наведених у запереченні на позов та додаткових поясненнях, просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чи6ном повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Позивач зазначає, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбу з серпня 2007 року по грудень 2008 року та з квітня 2010 року знову стали проживати разом і 02.10.2013 року повторно зареєстрували шлюб.

Разом з тим ні позивачем, ні його представниками суду не надано жодного документа, який би підтвердив перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, розірвання шлюбу між ними, а також повторної реєстрації шлюбу.

Згідно наявної в матеріалах справи відповіді Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 27.01.2017 року № 31/13-248 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС: автомобіль HONDA ACCORD, 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_5, був зареєстрований 21.08.2014 за громадянином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, прож.: АДРЕСА_2, та видано номерні знаки НОМЕР_6 і свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7; 07.10.2014 вказаний автомобіль був перереєстрований на громадянку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, прож.: АДРЕСА_2, на підставі довідки-рахунку серії ВІА 333758, виданої 07.10.2014 ТОВ «Галицьке розвиткове товариство». Власниці було видано номерні знаки НОМЕР_6 і свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_8; 10.10.2015 громадянкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, прож.: АДРЕСА_2, було проведено перереєстрацію вказаного автомобіля при видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію. Власниці було видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_9; 29.09.2016 автомобіль був перереєстрований на громадянина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, прож.: АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу № 4641/2016/097997, укладеного 29.09.2016 в ТСЦ № 4641 та видано номерні знаки НОМЕР_2 і свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_10.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із тощо, що способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і що сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, позивачем у прийнятих суду остаточних уточненнях позовних вимог та підстав, якими ті обґрунтовані, а також в ході розгляду справи відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не представлено суду доказів перебування у шлюбі з відповідачем у період придбання спірного транспортного засобу, окрім того не доведено, що вказаний транспортний засіб був придбаний за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та чи відбулося таке придбання під час шлюбу чи фактичних шлюбних відносин.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не ствердили однозначно факту перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 станом на момент придбання автомобіля у шлюбі чи фактичних шлюбних відносин, про встановлення факту про що позивачем, разом з тим, вимоги під час розгляду справи не заявлено.

Окрім того, ні позивач ОСОБА_1 та її представники, ні представник відповідач ОСОБА_4, а також допитані в ході судового розгляду справи свідки не заперечили встановленого судом факту про те, що відповідач ОСОБА_5 маючи особисті доходи неодноразово допомагала матеріально синові ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_1 особистих доході не мала.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки Регіонального сервісного центру у Львівській області від 10.02.2017 р. № 31/13-703з ОСОБА_5 у 2007 році продала напівпричіп «KOEGEL SN 24», 1998 р.в. та сідловий тягач «SCANIA» 1998 р. в.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 протягом 2003-2012 років зареєстрована фізичною особою-підприємцем, здійснювала підприємницьку діяльність.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією довідки Галицької ОДПІП у Львівській області, протягом 2003 р. - 2012 р. ОСОБА_5 отримала дохід у сумі - 50 597 грн. 00 коп.

Таким чином, суду не доведено стороною позивача, що автомобіль HONDA ACCORD, 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_5, був придбаний ОСОБА_4, 21.08.2014 року перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 та за спільні кошти подружжя.

Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта №5539 від 28.01.2019 року вбачається, що встановити ринкову вартість автомобіля «Honda Accord» ідентифікаційний номер НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на даний момент НОМЕР_2), на час виконання експертизи - не представляється можливим внаслідок того, що він не був представлений для обстеження і у наданих матеріалах відсутні необхідні для цього вихідні дані про комплекс особливостей його стану; середня ринкова ціна для автомобіля «Honda Accord» ідентифікаційний номер НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на даний момент НОМЕР_12), станом на 28.01.2019 року, виходячи з даних про нього, визначених з його ідентифікаційного номера та представлених матеріалів, складає - 225320 грн. (Двісті двадцять п'ять тисяч триста двадцять гривень) 00 коп.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що вимоги про встановлення факту спільного проживання позивача з відповідачем ОСОБА_4 як подружжя позивачем суду не заявлено, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 41, 55 Конституції України, ст. 57, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 223, 280, 282, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2019 року.

СуддяІ. І. Мельничук