Справа № 457/322/18
провадження №2/457/39/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Марчука В.І.

при секретарі Мазурик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дочок ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Трускавецької міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дочок ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Трускавецької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позивач позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. 11.04.2014 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилися доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позивач стверджує те, що відповідач ОСОБА_5 від виконання своїх обов'язків щодо дітей з самого їх народження фактично самоусунувся, адже не бере участі у вихованні дитини, не провідував доньок, не цікавиться здоров'ям дітей, морально та матеріально не підтримує дітей, а відтак підлягає позбавленню батьківських прав. Позивач вдруге вийшла заміж за громадянина Італії. Вона тривалий час проживає з дітьми в Італії в будинку свого другого чоловіка, який повністю утримує її та її дітей. Відповідач на їх утримання не надав жодної копійки, він може лише деколи подзвонити до дітей, щоб поговорити, але такої розмови в них не виходить, бо діти вже частково забули українську мову, так як розмовляють по-італійськи.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити. У відзиві відповідач зазначає, що до розлучення вони з позивачем проживали в м. Борислав. Після розлучення позивач не давала йому можливості зустрічатися з дітьми. Він сплачував аліменти, підтвердженням чого є розписки, однак позивач в подальшому відмовилась їх брати. Колишня дружина не вперше робить спроби позбавити його батьківських прав. Відповідач зазначає, що алкоголем не зловживає, має іншу дружину та двоє спільних з нею дітей, по місцю проживання характеризується позитивно, працює.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні, проти позову заперечує, в задоволенні позову просить відмовити.

Представник служби у справах дітей Трускавецької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила, в задоволені позову просить відмовити

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що є сусідкою з позивачкою, так як проживають в одному будинку. Ніколи не бачила, щоб чоловік гуляв з дітьми. Позивачка просила сусідку посидіти з дітьми, коли вони були хворі, адже треба було вийти в аптеку, а чоловік був на роботі. Про дітей не піклувався, позивачка постійно сама з дітьми, в садок водили мама, тато та сестра позивачки. Стосунки між позивачем та відповідачем зіпсувалися після народження дітей. Мама позивачки постійного допомагала, їздила в Борислав, бо деякий час позивач та відповідач жили в Бориславі. Не знає хто був ініціатором розлучення, але повідомила, що відповідач бив позивачку, про що свідку стало відомо зі слів позивачки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що є сусідкою позивачки. Відповідача разом з дітьми не бачила, лише позивачку та маму позивачки. 5-7 років немає позивачки на Україні. В садок водила дітей мама позивачки, а відповідача діти нервували, бо з ними треба гуляти і сидіти, не хотів гуляти з дітьми. Бив позивачку, нервувався, що їсти готує не позивачка, а її мама. Не хотів бачити тещу разом з дітьми. Відповідача бачила лише 2 рази. Зі слів тещі, у неї з відповідачем були погані стосунки. Дітей не бачила 5 років, про дозвіл для виїзду дітей за кордон нічого не знає

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що є матір'ю позивачки. Дочка подала позовну заяву про позбавлення батьківських прав, бо діти питають чому у мами одне прізвище, а у теперішнього чоловіка позивачки інше, для вільного в'їзду в Україну і через те, що відповідач не сплачував аліменти. Відповідач не хотів займатися дітьми, був змучений після роботи. До цього моменту позивачка зверталася до відповідача для продовження дозволу, але відповідач не захотів продовжувати. Певний час відповідач ночував в Бориславі, а позивачка в Трускавці (під час шлюбу). Діти часто хворіли, лікуванням займалася вона та її дочка. Місяць діти перебували в ОХМАДИТІ у Львові, відповідача там не бачила. Стосунки між її дочкою та відповідачем погіршились після народження дітей, через брак коштів та витрати на лікування дітей, які народились недоношеними, проте непорозуміння виникали ще до появи дітей. Батьки відповідача говорили, що позивачка прийшла на все готове. Міг вдарити дитину, бо вона кричала (плакала). Стверджкє, що діти не хочуть спілкуватися з батьком по скайпу, дітей немає в Україні 5 років, подарунки за цей час відповідач не відправляв. Відповідача не бачить, і старалася з ним не конфліктувати. На розлучення подала її дочка, бо не хотіла з ним жити. Вдруге одружилась, проте залишилась на прізвищі ОСОБА_4. Про аліменти не відомо нічого. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що є мамою відповідача. Вважає, що немає підстав для позбавлення батьківських прав, син сплачує аліменти, передавав кошти для дітей за кордон. Ініціатором розлучення була позивачка, так як знайшла іншого. Автомобіль у відповідача був до шлюбу. Постійно провідував дітей у Львові, ніколи не бив ні позивачку, ні дітей, стверджує, що позивачка з відповідачем та дітьми постійно проживали у неї, в м. Бориславі. Стверджує, що позивачка зараз не дає її сину контактувати з дітьми, до дітей добре відноситься.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що є колегою, другом відповідача. Не бачить змісту позбавляти відповідача батьківських прав, адже він сплачує аліменти, після розлучення провідував дітей і фінансово допомагав. Стверджує, що за час шлюбу відповідач змінив декілька автомобілів, а кошти після продажу кожного автомобіля витрачав на покупку нового автомобіля. Провідував дітей у м. Львові. Причиною розлучення вважає бажання позивачки кращого життя.

Заслухавши учасників судово процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 є мамою, а відповідач ОСОБА_5 є батьком малолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтвердженням чого є свідоцтва про народження, копії яких наявні в матеріалах справи.

Шлюб між сторонами розірвано, підтвердженням чого є рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11.04.2014 року по справі №457/292/14-ц.

Після розірвання шлюбу, малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати разом з позивачем.

Згідно з ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК Ураїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідача, які б свідчили про ухилення ним від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 13.06.2017 року, комісія вирішила вважати за недоцільне позбавляти ОСОБА_5 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріалами справи встановлено, що у зв'язку з перебуванням дітей за межами України, відповідач ОСОБА_5 тривалий час з ними не бачився та не мав змоги приймати участь у їхньому житті. Позивач в позовній заяві сама підтверджує, що відповідач спілкується з дітьми по телефоні, що свідчить про його заінтересованість життям дітей. В матеріалах справи наявні підтвердження, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей.

Оскільки дії відповідача у судовому засіданні засвідчують, що він не втратив інтересу до дітей, має бажання та можливості утримувати та виховувати дітей, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про дітей, суд вважає, що є недоцільним позбавляти ОСОБА_5 батьківських прав стосовно доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Крім того, позивачкою не доведено наявності підстав позбавлення відповідача батьківських прав передбачених ст. 164 СК України та судом таких підстав не встановлено.

Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи вищезазначене та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а крім того позивачем не подано доказів ухилення відповідача від своїх обов'язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дочок ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Трускавецької міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Суддя: В. І. Марчук