Справа № 189/1802/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.04.2019 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому у судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування - Покровської селищної ради в особі сектору у справах дітей виконкому Покровської селищної ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Покровська районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей Покровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2про позбавлення її батьківських прав, мотивуючи свої вимоги наступним.

Відповідачка, ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, у шлюбі народжений син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровській області від 06.09.2016 року, яке набрало законної сили 17.09.2016 року, подружжя розлучилося. На сьогодні стосунки між ними фактично припинені.

З 01 вересня 2015 року по 15 січня 2016 року ОСОБА_3 проживав із матірю у с. Январське, а з 16 січня 2016 року ОСОБА_3 проживає разом з батьком та пішов до опорної школи КЗ освіти «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 Покровський ліцей» Покровської селищної ради.

Після цього ОСОБА_2 протягом трьох місяців декілька разів телефонувала сину, а потім зникла з життя хлопчика. Приблизно три роки ОСОБА_2 участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає.

Крім того, орган опіки та піклування неодноразово прохав ОСОБА_2 спілкуватися з сином, хоча би по телефону.

Відповідачка надала суду заперечення на позовну заяву в якій зазначила, що з позовними вимогами не погоджується.

Свою позицію мотивує тим, що вона на обліку у лікаря нарколога не перебуває, випадків жорстокого поводження із своєю дитиною або її експлуатації не допускала, кримінальних правопорушень стосовно своєї дитини не вчиняла, в міру свого розуміння та освіти виховувала свою дитину.

Зазначає, що її дитина проживає з батьком, оскільки відповідачка та її колишній чоловік вважали, що проживання та навчання дитини в смт. Покровське являється найбільш сприятливим для розвитку дитини та отримання освіти. Спорів щодо місця проживання дитини між ними не було.

Батько дитини - ОСОБА_4 обізнаний в тому, що з червня 2016 року, відповідачка мешкає в м. Краматорськ Донецької області із іншим чоловіком.

Вказує, що з невідомих їй причин, ОСОБА_4 змінив номер мобільного телефону, що унеможливило спілкування відповідачки зі своїм сином.

ОСОБА_2 визнає, що з 2016 по 2018 рік, вона не приймала участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини. Проте зазначає, що сумлінно виконувала батьківські обовязки з народження дитини (2009 рік) по 2016 рік.

В подальшому відповідачка зобовязується вжити всіх заходів для спілкування з дитиною з метою виховання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила, надала пояснення.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками спільної дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 12 березня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 25 (а. с. 5).

Шлюб між батьками дитини зареєстрований 10.10.2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 103 (копія свідоцтва про шлюб, а. с. 9).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний (копія рішення, а. с. 8).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 року визначене місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4.

Згідно характеристики ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, виданої депутатом селищної ради ОСОБА_5, ОСОБА_4 проживає разом з батьками, неповнолітнім сином (ІНФОРМАЦІЯ_4), цивільною дружиною ОСОБА_6 та її сином (ІНФОРМАЦІЯ_5), добросовісно виконує свої батьківські обовязки та піклується про дітей (а. с. 10).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, виданого депутатом сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_4 з неповнолітнім сином ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) проживає із цивільною дружиною ОСОБА_6 та її сином (ІНФОРМАЦІЯ_5). Рідна мати хлопчика ОСОБА_2 із сімєю не проживає з 2015 року і не бере участі у вихованні сина (а. с. 11).

За висновком опікунської ради при виконкомі Покровської селищної ради від 24.07.2018 року з метою захисту прав та законних інтересів дитини, опікунська рада при виконкомі Покровської селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6, відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний висновок мотивується тим, що відповідачка більше двох років не приймає участі у житті дитини, матеріально його не забезпечує, разом з нею не проживає, до дитини за два роки жодного разу не приїхала, не спілкувалася навіть телефоном (а. с. 15).

Батько дитини, ОСОБА_4, допитаний судом як свідок надав показання, що 4 роки назад він припинив шлюбні відносини з відповідачкою, і спочатку кілька місяців після розірвання шлюбу син проживав з відповідачкою у с. Январське. Оскільки дитина часто хворіла, він запропонував матері, щоб дитина пожила з ним в смт. Покровське деякий час, бо так усім буде зручніше і краще для сина, оскільки в смт. Покровське є лікарня і краща школа, ніж у с. Январське.

Спочатку відповідачка дитину навіщала, потом виїхала з Покровського району і більше до сина з 2016 року до останнього часу не приїжджала. Зустрілася з дитиною вперше за весь цей час тільки у березні 2019 року, вже після подання позову до суду.

Свідок ОСОБА_4 також показав суду, що повністю утримує дитину, лікує її та навчає. При цьому зазначив, що матеріальної допомоги на утримання дитини у відповідачки не просив.

Баба дитини, ОСОБА_7, допитана судом як свідок показала суду, що її син, ОСОБА_4 та відповідачка проживали у шлюбі, проживали непогано, але з якихось причин шлюб розірвали. Під час їх спільного проживання жодних проблем стосовно виховання та утримання сина не було. Онук проживає з нею та дідом з народження, все життя, вони його виростили. Коли відповідачка поїхала з дитиною у с. Январське у 2016 році, після розірвання шлюбу, вона дуже скучала за онуком, часто приїжджала до нього, і їй не подобалося, як утримується дитина, в чому вдягнута, часто хворіла, пропускала школу. Взимку 2016 року вони забрали дитину до себе, в смт. Покровське, Глєбу робили операцію з приводу видалення гландів, аденоїдів. В теперішній час онук проживає з батьком, його цивільною жінкою, її дитиною, бабою та дідом в смт. Покровське. Відповідачка у 2016 році ще перебувала в смт. Покровське, працювала там неофіційно, винаймала квартиру, тоді ще дитину бачила. Останні два роки до дитини не приїздила, по телефону нікому не дзвонила, дитина дуже переживала, що мама його покинула.

ОСОБА_8, баба дитини, допитана судом як свідок, показала суду, що після розлучення з ОСОБА_4 її дочка, ОСОБА_2, з 2015 року проживала у с. Январське, разом з онуком, ОСОБА_2 Глєбом, близько року. У 2016 році дитина поїхала в смт. Покровське до батька і по теперішній час проживає з ним. Онука бачила останній раз у 2016 році, тому що до неї родичі дитину не привозять. А вона не має змоги їздити в смт. Покровське у звязку зі складними сімейними обставинами, повязаними з її іншими дітьми. Зі сватами вона не спілкується, з батьком дитини також.

Свідок ОСОБА_9 надала суду наступні пояснення: вона працює вчителем молодших класів у філії НВК № 2 НВК Покровської ЗОШ 1 ступеню ЛНЗ, та є класним керівником класу, де навчається ОСОБА_2 Глєб, з 17 січня 2016 року по теперішній час, зараз навчається у 4 класі. Дитина проживає з батьком, вихованням дитини займається також його цивільна дружина.

Глєб добре навчається, дитина є вихованою, доброю, чуйною, акуратною. Дитина знаходиться у нормального психологічному стані. Відповідачку свідок бачила один раз у школі, на батьківських зборах, у 2016 році

Свідок також пояснила, що відповідачку знає добре, бо раніше вона працювала у школі технічним працівником, коли ще раніше Глєб ходив в дитячий садочок, вона про нього піклувалася, була турботливою мамою. Глєб, після того, як батьки розійшлися, дуже переживав, скучав за мамою, але, оскільки вона не приїжджала, привязався до цивільної дружини батька і називає мамою її.

Згідно ч. ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд встановив, що відповідачка, ОСОБА_2 не є антисоціальною особою, не страждає на будь-які залежності, нормальне спілкування з дитиною є наслідком того, що був розірваний шлюб між батьками, і батько дитини у теперішній час проживає з цивільною дружиною. Судом встановлено, що між батьками дитини було фактично досягнута усна угода, що Глєб буде якийсь час проживати з батьком, оскільки це більше відповідало інтересам дитини. Судом також визначено місце проживання дитини з батьком, отже, в теперішній час відповідачка не має наміру забирати дитину і увозити її від батька.

ОСОБА_2 також пояснила суду, що з дитиною почала спілкуватися лише навесні 2019 року, подарила їй телефон на день народження, а до того дійсно два роки не спілкувалася з дитиною і свою провину визнає. Свою поведінку пояснює необхідністю заробляти гроші в іншому місті. Пояснила, що їй дуже соромно, що вона не спілкувалася з дитиною і вона не могла перебороти страх та вину перед дитиною, тому уникала спілкування.

Позивач не надав суду будь-яких доказів того, що відповідачка умисно ухилялася від виконання батьківських обовязків. Її колишній чоловік не звертався до суду з позовом про стягнення з неї аліментів, не просив надати матеріальну допомогу. Суд доходить висновку, що частково така ситуація склалася через невміння батьків вибудувати свої відносини належним чином і не здійснювати психологічний тиск на дитину, викликаючи у неї почуття неприязні до матері.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин (ст.7 Сімейного Кодексу України) то, оцінивши всі обставини, суд встановив відсутність злісного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, а також відсутність фактів, які б давали суду підстави зробити висновок про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав та судом також не встановлено обставин, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,150,157,164,171 Сімейного кодексу України, ст. ст.12,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову органу опіки та піклування - Покровської селищної ради в особі сектору у справах дітей виконкому Покровської селищної ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Покровська районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей Покровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 19 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Чорна