Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 333/5465/16-ц

провадження № 61-774св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

позивач - акціонере товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2017 року у складі судді Варнавської Л. О. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року у складі колегії судді Кухаря С. В., Полякова О. З., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 02 липня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № F72ZPLON0M8UO про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п. А2 укладеного договору позивач надав відповідачу 1 кредитний ліміт в розмірі 101 834,00 грн з відсотковою ставкою відповідно до п. А6 договору та строком виконання зобов'язань згідно п. А3 договору. В порушення своїх зобов'язань відповідач 1 не сплачував щомісячно кошти та станом на 16 вересня 2016 року має заборгованість 226 267,87 грн, яка складається з 96 034,00 грн - заборгованості за кредитом, 4 375,33 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 125 858,54 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договорами поруки № F72ZPLON0M8UO/DP укладеним з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1

Позивач просив суд стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2015 року в розмірі 100 409,33 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вже є судове рішення за яким з боржника стягнуті вказані кошти які саме він і отримав. Укладення між сторонами договору від 02 липня 2015 року фактично про реструктуризацію заборгованості, яка стягнута судовим рішенням не надає банку права на стягнення тієї ж заборгованості за іншим судовим рішенням.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду про відсутність підстав задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що кошти за зазначеним банком договором у цій справі боржником не отримувались.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У грудні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 доказів на спростування заборгованості по кредиту чи її розміру не надала. Предмет та підстави позовних вимог відрізняються від тих, що були на розгляді господарського суду, окрім того, в даному випадку позов пред'явлено до фізичної особи, а не до ФОП ОСОБА_1 Крім того, рішенням господарського суду Запорізької області від 01 липня 2015 року було стягнуто заборгованість лише з ФОП ОСОБА_1, а по даній справі відповідачем є також і поручитель ОСОБА_6

Враховуючи, що у ОСОБА_1 виникло нове грошове зобов'язання, яке не виконано належним чином, тому позивач має право на захист своїх порушених прав та задоволення вимог шляхом стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_6

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 липня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № F72ZPLON0M8UO про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Відповідно до п. А.2. договору укладеного між сторонами, названого як кредитний договір, ліміт цього кредитного договору 101834 грн. у тому числі: у розмірі 96 000,00 грн на реструктуризацію заборгованості за Договором про надання банківських послуг № , укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_1, у розмірі 34,00 грн для плати за реєстрацію предметів застави, у розмірі 5 800,00 грн на сплату судових витрат.

Згідно з пунктом 2.1.1. кредитного договору № F72ZPLON0M8UO від 02 липня 2015 року банк зобов'язується надати кредит шляхом видачі готівки через касу, в межах суми, обумовленої п. А2 цього договору за певних умов.

Представник банку не спростував того, що фактично кошти за цим договором особисто боржнику не видавались.

Тобто, по своїй суті договір не передбачає видачу готівки, а реструктуризує заборгованість за іншим кредитним договором, укладеним раніше між банком та ФОП ще 29 жовтня 2013 року.

Суди встановили, що рішенням господарського суду Запорізької області від 01 липня 2015 року було ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 жовтня 2013 року.

Відповідно до вказаного рішення позов банку було задоволено повністю і стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 80 000,00 грн заборгованості за кредитом, 39 546,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 127,73 грн пені і 1 827 грн в рахунок сплати судового збору.

Вказане рішення господарського суду набрало законної сили і було видано 17 липня 2015 року дублікат судового наказу на примусове стягнення зазначених сум.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог до ОСОБА_1, оскільки вже є судове рішення, за яким з боржника стягнуті вказані кошти які саме він і отримав. Укладення між сторонами договір від 02 липня 2015 року фактично про реструктуризацію заборгованості, яка стягнута судовим рішенням, не надає банку права на стягнення тієї ж заборгованості за іншим судовим рішенням. При цьому банк не посилався на неможливість, чи труднощі при виконанні вказаного судового рішення.

Про те, з таким висновком погодитись не можливо.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК Україниустановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким установлено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вказували, що договір № F72ZPLON0M8U0 від 02 липня 2015 року є договором реструктуризації за іншим договором, укладеним між банком та ФОП ОСОБА_1 ще 29 жовтня 2013 року. Фактично гроші за цим договором ОСОБА_1 не отримувала.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає нормам процесуального права щодо законності та обґрунтованості, оскільки суд не з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд не звернув уваги на те, що договір № F72ZPLON0M8U0 від 02 липня 2015 року позичальником не оспорювався, недійсним не визнавався. Із розрахунку заборгованості, та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 частково погашала заборгованість по пені, тобто своїми діями визнавала заборгованість по кредиту.

Пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило