Провадження №8/523/2/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Шевчук М.Є.,

представника позивача ОСОБА_7.

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - про виділення частки майна, переведення прав та обов`язків співвласника, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовними вимогами, які під час розгляду справи збільшив, в яких зазначив, що рішенням Господарського суду Одеської області від 17.10.2014р. з фізичної-особи підприємця ОСОБА_5 на його користь була стягнута сума боргу в розмірі 698 060,74 грн. Державною виконавчою службою в Суворовському районі м. Одеси було відкрито виконавче провадження з метою примусового виконання рішення суду, втім, з боку ОСОБА_5 рішення суду добровільно не виконано. Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 23.07.1983р. по 10.05.2016р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно відомостей отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.05.2006р. Позивач зазначає, що в силу ст. 60 СК України вказаний житловий будинок належить подружжю ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а відтак згідно ст. 371, 366 ЦК України, за позовом кредитора, в рахунок погашення боргу, може бути проведений виділ частки співвласника в натурі для звернення стягнення, а у випадку відмови співвласника від виділу в натурі та продажу належної йому частки, кредитор має право на переведення на нього прав та обов`язків співвласника - боржника. Посилаючись на таке, ним були направлені відповідачам відповідні пропозиції, від яких він не отримав згоди, ОСОБА_4 просить:

виділити в натурі ОСОБА_5 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частинку вказаного житлового будинку, яка належить ОСОБА_5 ;

перевести на нього права і обов`язки співвласника-боржника ОСОБА_5 на належну йому Ѕ частку житлового будинку;

визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2017р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017р. (справа №523/5162/17) за ОСОБА_2 було визнано право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

08.06.2018р. із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами звернувся ОСОБА_4 , в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2017р. та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Заява мотивована тим, що постановою апеляційного суду Одеської області від 10.05.2018р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017р. (справа №523/5162/17) було скасоване, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності було відмовлено у повному обсязі. На думку ОСОБА_4 такі обставини є нововиявленими, та дають підстави для скасування попереднього рішення суду у даній справі та задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07 серпня 2018р. було відкрито провадження у справі про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Представник позивача ОСОБА_7 . направив до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за його відсутності. Заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами підтримує, просить задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився направив до суду заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні заяви.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Не з`явився у судове засідання і представник третьої особи без самостійних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

За приписами частини першої статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно пункту 3 частини другої статті 423ЦПК, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2017р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено у повному обсязі з тих підстав, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017р. (справа №523/5162/17) за ОСОБА_2 було визнано право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Постановою апеляційного суду Одеської області від 10.05.2018р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017р. (справа №523/5162/17) було скасоване, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності було відмовлено у повному обсязі. На час розгляду справи постанова апеляційного суду не оскаржувалась та набула законної сили.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що рішення суду, яке було покладено в обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 на теперішній час скасовано, суд дійшов висновку, що заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а рішення суду від 03.10.2017р. скасуванню, з ухваленням нового рішення за позовними вимогами ОСОБА_4 з наступних підстав.

Згідно із ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.372/504/17.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 23.07.1983р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.05.2016р. (справа №523/4028/16-ц) шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірваний.

Рішенням Суворовської районної адміністрації народних депутатів виконкому Одеської міської ради №494/5 від 20.07.1990р. ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку.

На підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №211 від 22.02.2006р., останнім було видано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 13.06.2006р. під №41223.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 10.05.2018р. було встановлено, що спірний житловий будинок був збудований в період проживання подружжя Дарієнко у 2004р., що підтверджується технічним паспортом на будинок.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 25.05.2006р., виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Отже, судом встановлено, що спірний житловий будинок був набутий у власність ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_5 Суд вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірного житлового будинку особистою приватною власністю ОСОБА_2 підтверджує, що такий належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частках, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі відповідачами по даній справі суду не надані, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спірного будинку особистою приватною власністю було відмовлено.

За таких обставин інші докази на обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_4 , надані з боку ОСОБА_2 , правового значення для розгляду справи не мають.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 356, ч.1 ст. 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, частки яких є рівними, якщо інше не визначено домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтею 371 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Так, за приписами частини першої статті 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Вказаною нормою визначено обов`язкове встановлення юридичних фактів, які дають підстави для задоволення позивних вимог кредитора про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, а саме:

належність спірного майна на праві спільної сумісної (часткової) власності;

відсутність іншого майна на яке може бути звернено стягнення;

існування технічної можливості виділу в натурі частки із спільного майна.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 17.10.2014р. (справа 916/1483/13), яке набрало законної сили, з фізичної-особи підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 була стягнута сума боргу в загальному розмірі 698 060,74грн.

Постановою державного виконавця Суворовського відділу ДВС м. Одеси було відкрито виконавче провадження №45423174 з примусового виконання вказаного рішення суду, яке до цього часу з боку ОСОБА_5 не виконано.

З оглянутої судом копії виконавчого провадження №45423174 убачається, що іншого, крім спірного житлового будинку, належного майна на праві власності ОСОБА_5 немає та таке не встановлено державним виконавцем.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-2-1-187.16 складеного 10.11.2016 року встановлена технічна можливість виділу в натурі частки у спільній сумісній власності ( по Ѕ частині) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Експертом запропоновано три варіанти такого поділу. Суд вважає, що такий виділ в натурі повинен бути проведений за першим запропонованим експертом варіантом поділу житлового будинку, оскільки є найменш обтяжливий для його співвласників.

За вказаним варіантом поділу пропонується виділити Співвласнику №1 приміщення 1-го поверху житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,80кв.м., а саме:

- 1-1 - коридор площею 5,0 м2, вартістю 9 052 грн.;

- 1-2 - коридор площею 11,70 м2, вартістю 21 182 грн.;

- 1-3 - житлова площею 22,70 м2, вартістю 41 098 грн.;

- 1-4 - комора площею 6,40 м2, вартістю 11 587 грн.;

- 1-5 - санвузол площею 6, 20 м2, вартістю 11 225 грн.;

- 1-6 - кухня площею 12,80 м2, вартістю 23 174 грн..

Загальна вартість приміщень житлового будинку запропонованих до виділу Співвласнику №1 з часткою Ѕ складає 117 318,00 грн., що на 2535,00 грн. менше за його ідеальну частку та становить 117318грн. або 49/100 частин досліджуваного об`єкту.

Співвласнику №2 пропонується виділити приміщення 2-го поверху житлового будинку літ. «А», загальною площею 67,70кв.м., а саме:

- 1-7 - коридор площею 11,90 м2, вартістю 21545 грн.;

- 1-8 - веранда площею 4,60 м2, вартістю 8328 грн.;

- 1-9 - житлова площею 17,40 м2, вартістю 31502 грн.;

- 1-10 - житлова площею 14,10 м2, вартістю 25528 грн.;

- 1-11 - житлова площею 8,30 м2, вартістю 15027 грн.;

- 1-12- житлова площею 11,30 м2, вартістю 20 458 грн.

Виділити Співвласнику №2 горище (горищне приміщення), що знаходиться безпосередньо над запропонованими до виділу приміщеннями.

Загальна вартість приміщень житлового будинку запропонованих до виділу Співвласнику №2 з часткою Ѕ складає 122 388,00 грн., що на 2535,00 грн. більше за його ідеальну частку та становить 122 388грн. або 51/100 частин досліджуваного об`єкту.

Кожному з частин житлового будинку, запропоновану виділити одному та другому співвласнику при запропонованому першому варіанті поділу необхідно забезпечити індивідуальними системами водопостачання, каналізації, газопостачання, опалення та електропостачання (в т.ч. окремими приладами обліку (лічильниками), опалювальними котлами та інше), з розробленням та узгодженням всіх проектів і отримання необхідних дозволів у відповідних інстанціях.

Інші запропоновані експертом варіанти поділу будинку (другий, третій) суд відхиляє, так як такі, хоча і є можливими з технічної точки зору, втім є найбільш обтяжливі для співвласників будинку, мають значні відступи від ідеальних часток та, відповідно, збільшений розмір грошової компенсації.

При запропонованому першому варіанті поділу житлового будинку, запропонованих виділити кожному із співвласників, у відповідності з вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва та для використання їх для проживання повинні входити житлові приміщення (коридор, кухня, санвузол), тому необхідно виконати наступні роботи, пов`язані з переплануванням та переобладнанням житлового на дві ізольовані квартири:

у частині житлового будинку, що запропонована до виділу Співвласнику №2:

- з метою забезпечення входу до приміщень 2-го поверху, що пропонуються до виділу Співвласнику №2 - з існуючого віконного прорізу у приміщенні №1-8 влаштувати дверний проріз та з вуличної сторони влаштувати сходи;

- існуюче приміщення №1-11 - житлову кімнату переобладнати у приміщення санвузла та забезпечити його необхідним сантехнічним обладнанням (ванною або душовою кабінкою умивальником, унітазом тощо);

- існуюче приміщення №1-12 - житлову кімнату переобладнати у приміщення кухні забезпечити його необхідним побутовим обладнанням (плитою, мийкою, витяжкою тощо).

- у частині житлового будинку, що запропонована до виділу Співвласнику №1, у приміщенні №1-3 - житловій кімнаті, у випадку затемнення існуючого віконного прорізу, погіршення інсоляції житлової кімнати після влаштування сходів до приміщення 2- поверху - в іншій зовнішній стіні вказаного приміщення влаштувати віконний проріз

А також з метою ізоляції кожної з частин житлового будинку після поділу:

- демонтувати існуючі сходи у приміщеннях №1-2 та №1-7 і замурувати проріз міжповерховому перекритті.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість виділу в натурі частку ОСОБА_5 із спільного майна для звернення стягнення на неї. При цьому суд вважає, що ОСОБА_5 слід виділити в натурі Ѕ частку за запропонованим експертом варіантом, як Співвласнику №2, приймаючи до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, а виділення їй другого поверху житлового будинку не буде відповідати її соціальному статусу.

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_4 в частині виділу в натурі частки боржника ОСОБА_5 для звернення стягнення є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Виділяючи в натурі належну ОСОБА_5 частку з житлового будинку, суд, в силу частини третьої статті 372, частини третьої статті 364 ЦК України припиняє право спільної сумісної власності подружжя Дарієнко на спірний житловий будинок.

Інша частина позовних вимог ОСОБА_4 про переведення на нього прав і обов`язків співвласника-боржника та визнання права власності задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За частиною другою статті 366 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_4 в обґрунтування позовних вимог, передбачено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

Вказана частина повинна розглядатися в поєднанні з частиною першою статті 366, статті 371 ЦК України.

З системного аналізу вказаних положень законодавчих норм вбачається, що звернення стягнення на частку майна співвласника-боржника, що є у спільній сумісній власності шляхом переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку, як спосіб погашення боргу боржником перед кредитором, може бути реалізований лише за наявності наступної сукупності послідовних юридичних фактів, а саме:

- неможливості виділу в натурі частки боржника із спільного майна, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи;

- позивач, як кредитор, вчинив дії, направлені на вимогу від боржника продажу його частки з направленням суми виторгу на погашення боргу;

- боржник відмовляється від продажу своєї частки в спільному майні.

Такі сукупні послідовні юридичні факти є істотними обставинами, які надають можливості позивачу повною мірою реалізувати своє право на звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу.

Отже, для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині вимог про переведення на нього прав та обов`язків (права власності) співвласника-боржника ОСОБА_5 , у розмірі 1/2 частки спірного житлового будинку, необхідна наявність всіх вище перелічених юридичних фактів.

В цій справі сукупність послідовних юридичних фактів є неможливість виділити частку боржника із спільного майна та неможливість державною виконавчою службою виконати рішення суду на користь позивача, але матеріалами справи такого не встановлено та з боку ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не підтверджено.

Як було встановлено судом та зазначено у даному рішенні суду частка співвласника житлового будинку ОСОБА_5 має технічну можливість бути виділеною в натурі в ізольоване житлове приміщення, і з цього питання судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 , що надає останньому можливість в межах виконавчого провадження задовольнити свої вимоги за рахунок виділеного в натурі майна боржника за процедурою встановленою Законом України «Про виконавче провадження». Більш того, надані копії матеріалів виконавчого провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вказують на те, що примусове стягнення у межах виконавчого провадження на теперішній час не завершене, відтак не можливо зробити висновок про відсутність правових підстав для примусового стягнення боргу з ОСОБА_5 .

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про переведення на ОСОБА_4 прав і обов`язків співвласника-боржника ОСОБА_5 на належну йому частку спірного житлового будинку та визнання за ним права власності на неї є передчасними та не можуть бути задоволенні.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з ОСОБА_5 понесені позивачем судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору за вимоги майнового характеру в розмірі 1223,88грн., та в розмірі 704,80грн. за заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. ОСОБА_2 , як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,141,263-265, 423,429 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задовольнити.

Скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2017р. яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеські області - про виділення частки майна, переведення прав та обов`язків співвласника, визнання права власності було відмовлено у повному обсязі.

Постановити нове рішення суду, за яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Виділити в натурі ОСОБА_5 (іпн. НОМЕР_2 ) частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2), що складається з другого поверху в житловому будинку під літ. «А», загальною площею 67,70 кв.м., а саме з: 1-7 - коридор площею 11,9 м2; 1-8 - веранда площею 4,60 м2; 1-9 - житлова площею 17,40 м2; 1-10 - житлова площею 14,10 м2 ; 1-11 - житлова площею 8,30 м2; 1-12 - житлова площею 11,30 м2.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1928,68грн.

Рішення суду набирає законної сили, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 15 квітня 2019р.

Суддя