Справа № 466/596/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/1690/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

в січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на його користь 43293,6 доларів США за договором банківського строкового вкладу № 6238 від 05.06.2008 року; стягнути з публічного акціонерного товариства «Мегабанк» 1 093 000 гривень за договором банківського строкового вкладу № 6237 від 05.06.2008 року та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.06.2008 року між ним та ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», укладено договір банківського строкового вкладу № 6238, за умовами якого (п. 2.1.3) позивач вніс на рахунок № 39 24 000 доларів США під 12.2 % річних. Також, 05.06.2008 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського строкового вкладу № 6237, за умовами якого (п. 2.1.3), позивач вніс на рахунок № 263016820, 500 000 гривень під 18 % річних. Як згодом стало відомо позивачу, у 2009 році відповідач ніби-то видав йому особисто грошові кошти з рахунків №39 та № 263016820, хоча насправді позивач не підписував платіжних доручень відповідачеві на зняття цих коштів, особисто цих коштів не отримував, будь-яких осіб, у встановленому порядку на здійснення таких дій, не уповноважував. З огляду на викладене, звернувся до суду про відшкодування збитків, завданих неповерненням суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського строкового вкладу № 6238 за період з 05 червня 2008 року по 23 січня 2015 року (80,39 відсотків) шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 43293,6 доларів США виходячи з наступного розрахунку: 24 000 доларів США (сума вкладу) + 19293,6 доларів США (нараховані відсотки за період з 05.06.2008 по 15.12.2014 року (80,39 %) = 12,2 % за період з 05.06.2008 року по 05.06.2009 року +12,2 % за період з 06.06.2009 року по 06.06.2010 року + 12,2 % за період з 07.06.2010 року по 07.06.2011 + 12,2 % за період з 08.06.2011 року по 08.06.2012 + 12,2 % за період з 09.06.2012 року по 09.06.2013 + 12,2 % за період з 10.06.2013 року по 10.06.2014 року + 7,19 % за період з 11.06.2014 року по 23.01.2015 року); про відшкодування збитків, завданих неповерненням суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського строкового вкладу № 6237 за період з 05 червня 2008 року по 23 січня 2015 року (118,6 відсотків) шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1 093 000 гривень виходячи з наступного розрахунку: 500 000 гривень (сума вкладу) + 593 000 гривень (нараховані відсотки за період з 05.06.2009 по 15.12.2014 року (118,6 %) = 18 % за період з 05.06.2008 року по 05.06.2009 року +18 % за період з 06.06.2009 року по 06.06.2010 року + 18 % за період з 07.06.2010 року по 07.06.2011 + 18% за період з 08.06.2011 року по 08.06.2012 + 18 % за період з 09.06.2012 року по 09.06.2013 + 18 % за період з 10.06.2013 року по 10.06.2014 + 10,60 % за період з 11.06.2014 року по 15.12.2014 року).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (05.09.1954р.н., ІПН НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (05.09.1954р.н., ІПН НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 (05.09.1954р.н., ІПН НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (, МФО 351447) витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 3049,20 грн.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції не оглядав оригіналів заяв про видачу готівки, не встановлював наявності на них відповідних штампів експертних установ, що робить неможливим достовірно встановити, які саме документи були надані експерту, що ставить під сумнів правильність та обгрунтованість висновку судово-почеркознавчої експертизи №1056/1057 від 27.04.2016 року. Вказує, що незважаючи на неодноразові його клопотання, представник банку жодного разу не надав оригінали заяв про видачу готівки для огляду в судовому засіданні, а відтак в апелянта виникають сумніви щодо достовірності вказаних документів. Посилається на те, що судом безпідставно відмовлено в його клопотанні про виключення з числа доказів копій заяв про видачу готівки та самого висновку судово-почеркознавчої експертизи №1056/1057 від 27.04.2016 року, оскільки такі не повинні братись судом до уваги на підставі приписів ч.6 ст. 95 ЦПК України. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року клопотання АТ «Мегабанк» про заміну сторони у справі задоволено, залучено Акціонерне товариство «Мегабанк», як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», до участі у справі № 466/596/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу

Сторони, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилися, не повідомили суд про причини неявки, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Мегабанк» належним чином виконало свої зобов'язання перед ОСОБА_2 за договорами №6237 та № 6238 від 05 червня 2008 року, повернувши останньому суми вкладів та виплативши нараховані проценти, на підставі власноручно написаних заяв.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 червня 2008 року між ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір №6238 банківського строкового вкладу (з виплатою процентів в кінці строку дії договору) «Інвестиційний», згідно умов якого вкладник передає Банку грошову суму в розмірі 24 000,00 доларів США, на строк з 05.06.2008 року по 15.06.2009 року, а Банк приймає її, нараховує на суму вкладу проценти і зобов'язується повернути вклад та сплачувати проценти на умовах та в порядку, встановлених договором.

Крім того, 05 червня 2008 року між ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_2 було укладено Договір №6237 банківського строкового вкладу (з виплатою процентів в кінці строку дії договору) «Святкуємо разом», згідно умов якого вкладник передає Банку грошову суму в розмірі 500 000,00 гривень, на строк з 05.06.2008 року по 09.10.2008 року, а Банк приймає її, нараховує на суму вкладу проценти і зобов'язується повернути вклад та сплачувати проценти на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п.4.2. Договорів банківського вкладу, нарахування процентів на вклад починається від дня, наступного за днем внесення вкладу на вкладний рахунок, до дня, який передує його поверненню Вкладнику. Проценти на вклад нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної (календарної) кількості днів у місяці та році.

Так, у зв'язку із закінченням терміну дії договору №6238 банківського строкового вкладу, позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в розмірі 24 000,00 доларів США та 2995,62 доларів США, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 на заявах про видачу готівки №133_592 від 15.06.2009 року та №133_593 від 15.06.2009 року.

Окрім цього, у зв'язку із закінченням терміну дії договору №6237 банківського строкового вкладу позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в мірі 531861,98 гривень та 35694,61 гривень, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 на заявах про видачу готівки №184_93 від 15.06.2009 року та №184_94 від 15.06.2009 року.

Відтак, АТ «Мегабанк» належним чином виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_2 за зазначеними договорами, повернувши йому суми вкладів та виплатив нараховані відсотки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував висновок судово-почеркознавчої експертизи №1056/1057, складений 27.04.2016 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_2 в заяві про видачу готівки №133-592 від 15.06.2009 року, заяві про видачу готівки №133-593 від 15.06.2009 року, заяві про видачу готівки №184-93 від 15.06.2009 року, заяві про видачу готівки №184-94 від 15.06.2009 року, розташовані у рядку «Підпис отримувача» - виконані пастою (пастами) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки, самим ОСОБА_2, що спростовує доводи апелянта про те, що він заяви на видачу готівки не писав і не підписував.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2011 року у справі №2-200/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.04.2012 року, згідно якого визначено набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в період шлюбу майно, в перелік якого не включено грошові кошти на депозитному рахунку у ПАТ «МЕГАБАНК». Крім цього, в рішенні зазначено, що як вбачається з відповіді, наданої ЛФ ПАТ «Мегабанк», станом на день ухвалення рішення на особовому рахунку №263524972 відсутні будь-які кошти. Відтак, суд прийшов до вірного висновку, що станом на момент звернення ОСОБА_2 з позовом до ПАТ «МЕГАБАНК» про стягнення коштів за договорами депозитного вкладу, залишок коштів на рахунках у ПАТ «МЕГАБАНК» згідно договорів депозитного вкладу, був відсутній.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно п.3.3. глави 3 «Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)» Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у зв'язку із закінченням терміну дії Договору №6238 банківського строкового вкладу, позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в розмірі 24 000,00 доларів США та 2995,62 доларів США, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 на заявах про видачу готівки №133_592 від 15.06.2009 року та №133_593 від 15.06.2009 року.Окрім цього, у зв'язку із закінченням терміну дії Договору №6237 банківського строкового вкладу позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в мірі 531861,98 гривень та 35694,61 гривень, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 на заявах про видачу готівки №184_93 від 15.06.2009 року та №184_94 від 15.06.2009 року .

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови в задоволенні клопотання про виключення з числа доказів копій заяв про видачу готівки та висновку судово-почеркознавчої експертизи №1056/1057 від 27.04.2016 року, є необґрунтованими з огляду на положення статей 76- 83 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції не проводив огляд оригіналів заяв про видачу готівки, не встановлював наявності на них відповідних штампів експертних установ, без чого, на його думку, неможливо достовірно встановити, які саме документи були надані експерту, що ставить під сумнів правильність та обгрунтованість висновку судово-почеркознавчої експертизи №1056/1057 від 27.04.2016 року є безпідставними, оскільки з висновку судово-почеркознавчої експертизи №1056/1057 від 27.04.2016 року вбачається, що 04.02.2016 року судовим експертом заявлено клопотання про надання оригіналів досліджуваних документів, додатково зразків підпису та почерку особи, що перевіряється. 28.03.2016 року до інституту надійшли оригінали досліджуваних документів, а саме, заява про видачу готівки № 133-592 від 15.06.2009 року, № 133-593 від 15.06.2009 року, № 184-93 від 15.06.2009 року, № 184-94 від 15.06.2009 року, вільні зразки підпису ОСОБА_2 у трьох додаткових угодах від 16.05.2007 року,16.11.2007 року, 23.11.21007 року, двох договорах від 23.11.2007 року, умовно-вільні зразки його підпису у пяти податкових розрахунках від 08.02.2012 року,05.05.2011 року, 14.07.2011 року, 05.05.2011 року, 20.10.2011 року, договорі від 30.09.200 року.

Згідно норм ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно норм ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушення з боку відповідача умов договору та невиконання ним обовязку щодо повернення позивачеві на його вимогу всієї суми вкладу та нарахованих на неї процентів у звязку із закінченням строку вкладу, а позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не наведено..

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 18.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5