Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа №138/3425/16-ц

провадження №61-36797св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_8,

третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року у складі судді Лисенко Т. Ю. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року у складі суддів Копаничук С. Г., Сало Т. Б., Марчук В. С.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_8, третя особа - орган опіки та піклування-виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, в якому просила вселити її разом з неповнолітніми дітьми в квартиру АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 березня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу на праві власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1. Інша Ѕ частина спірної квартири на праві власності належить відповідачу. Позивач у квартирі зареєстрована, однак деякий час у ній не проживала, оскільки була відсутня в м. Могилів-Подільський. У зв'язку з тим, що відповідач перешкоджає їй користуватись зазначеною квартирою, позивач просила вселити її у належне їй житло та стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_4 та неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, як співвласник спірної квартири, право власності якої у встановленому порядку не оспорювалось, правовстановлюючий документ є чинним, має право володіти і користуватись належною їй частиною квартири. Це право порушується відповідачем, що відповідно до статті 150 ЖК УРСР, статей 29, 311, 319, 321, 358 ЦК України, є підставою для її вселення у житлове приміщення разом з неповнолітніми дітьми.

Вказане рішення оскаржено ОСОБА_7 в апеляційному порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року до участі у справі у якості відповідача, як правонаступника ОСОБА_7, залучено ОСОБА_8

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_8 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки позивач є співвласником квартири, то в силу вимог статті 311, 319 ЦК України, як власник має право володіти, користуватись квартирою та проживати у ній із своїми малолітніми дітьми. Таке її право є непорушним та гарантовано частиною другою статті 47 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач є власником частки у квартирі, у якій не проживає, житлом не користується. Має постійне місце проживання у м. Кишинів (Республіка Молдова). Житлові права позивача щодо квартири не порушені, обмеження або позбавлення її права користування майном відсутні. Між сторонами існують правовідносини, які виникли і пов'язані не з нормами житлового законодавства, а врегульовані нормами цивільного права.

Вказує на те, що позивач, отримавши частку у спадщині у 2010 році не проявляла інтересу до житла, не утримувала це майно, жодних витрат щодо ремонту та утримання не несла.

Позивач не довела факт існування перешкод, які позбавляють її житла. Вирішуючи питання про вселення, суд мав дослідити той факт, що належна ОСОБА_4 частка в квартирі є ідеальною, в натурі не виділена, конкретні приміщення не визначені у користування власниками спільного майна. Абстрактне вселення особи, житлові права якої не порушені, без вирішення існуючих правовідносин у питаннях спільної власності, є передчасним, та відноситься до сфери цивільно-правових відносин співвласників.

Висновки судів щодо вселення в квартиру малолітніх дітей не відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованими, оскільки малолітні діти є громадянами Республіки Молдова, де народились та постійно проживають з батьками.

Також не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними доказами висновки судів, що ОСОБА_4 є матір'ю малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки це суперечить тексту свідоцтв про народження. Документ, що підтверджує зміну прізвища позивач на ОСОБА_4 - відсутній.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції Україниправо приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Статтею 358 ЦК Українивизначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Винятки із загального правила можуть встановлюватись законом, зокрема статтею 361 ЦК України щодо самостійного права співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності).

Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно статті 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Згідно зі статтею 150 ЖК УРСРгромадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Встановивши, що позивач є співвласником спірної квартири (у розмірі Ѕ її частини), не має можливості володіти і користуватися своїм житлом на власний розсуд, оскільки відповідач (його правонаступник), який є власником іншої частини квартири чинить їй перешкоди, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням абсолютності права власності, дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача підлягає захисту, шляхом її вселення з її неповнолітніми дітьми до спірної квартири, і такий спосіб захисту, виходячи із змісту правовідносин, які виникли у цій справі, є ефективним.

Доводи касаційної скарги про неможливість проживання у спірній квартирі інших осіб, які не є членами сім'ї ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_8 є необґрунтованими та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про вселення співвласника житлового приміщення разом з її неповнолітніми дітьми.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не несла витрат на утримання житла та не оплачувала комунальні послуги, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, та за наявності відповідних умов, такі обставини можуть бути підставою для ініціювання іншим співвласником позову про стягнення таких витрат, які припадали оплаті кожним із них.

Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги сторони відповідача, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська