ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/7506/18 Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження 22ц - 819/121/2019 Доповідач: Бугрик В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретаря Давиденко І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації за прострочення її виплати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Херсонського державного аграрного університету про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації за прострочення її виплати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в обґрунтування якого зазначив, що він працював у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет» та звільнений з посади доцента кафедри генетики та розведення с/г тварин ім. В.П. Коваленка на підставі наказу від 28.12.2015 року № 782/3. Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту» від 23.05.1991 року №1060-ХІІ (в редакції станом на 2013 р. - 2014 р.) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Виплата вказаної щорічної допомоги на оздоровлення не обумовлена жодними додатковими обставинами, у тому числі наявністю чи відсутністю фінансування. У 2013-2014 рр. та по день звільнення така допомога позивачу не виплачувалась, у зв'язку з чим вважає, що має право на стягнення вказаної допомоги, а також індексації у зв'язку із несвоєчасною виплатою та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 5099,00 грн.; суму індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 3246,39 грн. до моменту звільнення ОСОБА_2 12.01.2016 року; компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі середнього заробітку за час прострочення з 13.01.2016 року по день прийняття рішення у справі за даним позовом з розрахунку середньоденного заробітку 210,67 грн. за один робочий день та судові витрати.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 5099,50 грн.; суму індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 3247,12 грн. до моменту звільнення ОСОБА_2 12.01.2016 року. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі середнього заробітку за час прострочення з 13.01.2016 року у розмірі 122210,33 грн. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь держави судовий збір в сумі 1762,00 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Державний вищий навчальний заклад «Херсонський державний аграрний університет» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» фінансується з Державного бюджету України та оплата праці працівників здійснюється у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Таким чином, згідно штатного розпису на 2013 рік на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення не виділено коштів, а у 2014 році науково-педагогічним працівникам виплачено 50 % допомоги від встановленого окладу. Отже, відповідач наголошує, що бюджетним фінансуванням не було передбачено виділення коштів на виконання вимог ст. 57 Закону України «Про освіту».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював з 01.09.2006 року по 12.01.2016 року у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет».

Наказом від 26.09.2014 року № 453/3 ОСОБА_2, доцента кафедри генетики та розведення с.-г. тварин ім. Коваленко В.П. звільнено 01.10.2014 року у зв'язку з невідповідністю займаній посаді п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.04.2015 року позов ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ №453/3 від 26.09.2014 року про звільнення доцента кафедри генетики та розведення с.-г. тварин ім. Коваленко В.П. ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на посаді доцента кафедри генетики та розведення с.-г. тварин ім. Коваленко В.П. Херсонського державного аграрного університету з 01.10.2014 року; стягнуто з Херсонського державного аграрного університету на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 21243,37 грн. В решті позову відмовлено за необґрунтованістю.

Наказом від 27.04.2015 року №229/3 ОСОБА_2 поновлено на посаді доцента кафедри генетики та розведення с.г. тварин ім. В.П.Коваленко з 01.10.2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24.06.2015 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.04.2015 року залишено без змін.

Наказом від 28.12.2015 року №782/3 ОСОБА_2 було звільнено з посади доцента кафедри генетики та розведення с/г тварин ім. В.П.Коваленка Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» у зв'язку з відмовою від роботи внаслідок зміни умов праці п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Станом на 2013, 2014 роки держава гарантувала педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки (ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту»).

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 8 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки відповідно до ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Слід також враховувати, що умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» запроваджено з 01.01.2001 року виплату допомоги на оздоровлення.

У положеннях Законів України «Про державний бюджет на 2013 рік» та «Про державний бюджет на 2014 рік» не зазначено ні про зупинення дії ст. 57 Закону України «Про освіту», ні про припинення таких виплат або про вказівку встановлення порядку та розмірів виплат Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних ресурсів державного і місцевого бюджету.

У постанові Верховного суду України від 23.05.2018 року по справі № 637/42/17 визначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність чи не передбачення у кошторисі відповідної бюджетної установи коштів на виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, не звільняє установу від обов'язку по здійсненню відповідних видатків згідно із законодавством та не може свідчити про те, що педагогічний працівник не має права на отримання гарантованої державою допомоги на оздоровлення. Тому, вимога про стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2013-2014 рр. є законною та обґрунтованою, загальна сума допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток у вказані періоди становить 5099,50 грн., а ОСОБА_2 як педагогічний працівник, мав законні підстави для отримання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки у 2013, 2014 роках.

Щодо вимог позивача про стягнення індексації за несвоєчасну виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки до моменту звільнення, встановлене наступне:

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс інфляції за період невиплати заробітної плати визначається шляхом перемноження щомісячних показників індексу інфляції за весь період прострочення.

Колегія суддів вважає, що судом помилково задоволено вимогу про стягнення суми індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення у розмірі 3246,39 гривень, оскільки відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривні на території України, які не мають разового характеру. Так як виплата педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки має разовий характер, то вона не відноситься до об'єктів індексації (абзац 1 пункту 2, абзац 6 пункту 3 Порядку).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь позивача індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013, 2014 роки у розмірі 3246,39 гривень підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині рішення про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

Щодо стягнення сум за статтею 117 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином, установивши, що між сторонами виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, згідно зі ст.117 КЗпП України, колегія суддів, враховуючи спірну суму, на яку позивач має право, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, вважає необхідним визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку в сумі 5099,50 гривень. Відповідно, рішення суду у вказаній частині підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 122210,33 гривень до 5099,50 гривень.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв'язку з тим, що позов задоволено частково, рішення суду про стягнення судового збору підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми з 1762 гривені до 68,72 гривень (пропорційно до розміру задоволеної частини вимог - 3,9%)

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, відповідачу слід компенсувати за рахунок держави документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі пропорційно від розміру відхиленої частини позовних вимог (96,1%) в сумі 2539,92 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013, 2014 роки у розмірі 3246,39 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаної позовної вимоги відмовити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні змінити, зменшивши суму компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 122210,33 гривень до 5099,50 гривень.

Рішення суду в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» в дохід держави судового збору змінити, зменшивши суму з 1762 гривень до 68,72 гривень.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Сплачений Державним вищим навчальним закладом «Херсонський державний аграрний університет» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2539,92 гривні компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складений 24 квітня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик