ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1312/19
номер провадження 6/695/73/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд, Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши подання старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження керівника ТОВ «СКС Інвест груп», ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань покладених судовим рішенням, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду за межі України директора ТОВ «СКС Інвест груп» ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань покладених на нього.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває наказ №925/1052/18, виданий 03.12.2018 року Господарським судом Черкаської області про примусове стягнення з ТОВ «СКС Інвест груп» на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський Край» боргу в розмірі 313361 грн. 70 коп., а також 76650 грн. 40 коп. штрафу та 5850 грн. 19 коп. судових витрат.

Рішення суду боржником не виконується, кошти не погашаються, встановити місце знаходження керівника боржника державному виконавцю не вдалося, місце його знаходження не відоме, а тому державний виконавець звернувся до суду із відповідним поданням про тимчасове обмеження виїзду керівника боржника за межі України для забезпечення виконання судового рішення.

Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець для розгляду подання не зявилася, але звернулася до суду із заявою згідно якої розгляд справи просила здійснювати за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон те , що він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Судом встановлено, що 13.12.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного вище судового рішення.

Із матеріалів вказаного подання, судом встановлено, що державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, зокрема вихід за місцем знаходження боржника, встановлення майна, на яке можливо звернути стягнення та накладення арешту на його рахунки, однак майно, на яке можливо здійснити стягнення у боржника відсутнє.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання.

Разом із тим боржник свої зобовязання за судовим рішенням не виконує.

Проте судом встановлено, що мотивуючи своє подання державний виконавець наполягає, що керівник боржника ОСОБА_1 ігнорує вимоги державного виконавця, в тому числі щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак вказані виклики боржником залишилися проігнорованими, а рішення суду не виконаним.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 7 абз. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, а також розяснень судів вищої інстанції, зокрема розяснень ВСУ, викладений у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», можна зробити висновок, що під ухиленням боржника від виконання зобовязань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Суд вважає, що звертаючись до суду із вищезазначеним поданням, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, не вказано, які перешкоди вчинені з його боку для проведення виконавчих дій державному виконавцеві, а також не надано жодного доказу про наявність наміру боржника виїхати за межі України з метою ухилення від виконання вказаного судового рішення. Відсутні і відомості про наявність у боржника паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

З матеріалів справи свбачається, що державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема направлено запити до відповідних установ та отримано інформацію про доходи боржника, накладено арешт на його майно, тощо.

Разом із тим суд враховує, що відсутність майна, або інших доходів боржника, на яке можливого здійснити стягнення не може слугувати підставою для визнання дій боржника як свідоме ухилення від виконання ним своїх зобовязань.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем навіть не встановлено місце проживання керівника боржника у праві виїзду якого просить обмежити державний виконавець. Так, як вбачається із копій наданих листів уся інформація щодо ходу здійснення виконавчого провадження направлялася на адресу місця знаходження самого підприємства, в тому числі і виклики державного виконавця щодо явки до останнього.

Разом із тим в матеріалах справи, зокрема в установчих документах, зазначена зовсім інша адреса місця проживання керівника боржника, а також його контактний номер телефону. Однак державний виконавець будь-яких викликів чи повідомлень, а також документів виконавчого провадження,зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження до суду за вказаною адресою не направляв.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження керівнику боржника вручена не була, так само як не були вручені і виклики до державного виконавця та відповідні вимоги щодо належного виконання судового рішення.

Таким чином надані до подання документи взагалі не містять відомостей стосовно того, чи був керівник боржника обізнаний про відкриття відповідного виконавчого провадження.

За загальним правилом встановленим ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається.

Таким чином суд констатує, що матеріали подання не містять жодного доказу факту ухилення боржника від виконання судового рішення, адже факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність лише самого зобовязання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон.

Отже, державним виконавцем не надано суду доказів щодо ухилення боржника від виконання зобовязання та доказів щодо наміру боржника виїхати за межі України, а із матеріалів справи судом не встановлено фактів що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

За вказаних обставин подання державного виконавця не підлягає до задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження керівника ТОВ «СКС Інвест груп», ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань покладених судовим рішенням відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Середа Л.В.