Справа № 587/242/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Сумський районний суд Сумської області в складі :
головуючого судді Черних О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Домненко Н.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (с. Юнаківка, вул. Степова, 31/5, Сумського району, Сумської області) до Юнаківської сільської ради Сумського району (с. Юнаківка, Сумського району, Сумської області), третя особа: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу ОСОБА_2 (м. Суми, пр. Металургів, 5), про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Юнаківської сільської ради в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах, що знаходилась у колективній власності САПТЗТ ім. Ульянова, розташована на території Юнаківської сільської ради Сумського району відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 015565, виданого на імя ОСОБА_3. Свою заяву мотивує тим, що її батько ОСОБА_3 помер 01 жовтня 2001 року. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі й на зазначену земельну частку (пай). Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 5,11 в умовних кадастрових гектари, що належали спадкодавцю на підставі сертифікату серія СМ № 015565, оскільки існують розбіжності в написані імя та по-батькові спадкодавця, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документу на зазначену земельну частку (пай).
В судове засідання позивач та її представники не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Представник відповідача по справі Юнаківської сільської ради Сумської області у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.
Приватний нотаріус Сумського РНО ОСОБА_2 до суду також не зявилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі.
У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Сумської районної державної адміністрації № 91 від 20.03.1996 року ОСОБА_3, як члену САПТЗТ ім. Ульянова була надана земельна частка (пай), площею 5,11 в умовних кадастрових на території Юнаківської сільської ради Сумського району (а.с. 17).
01 жовтня 2001 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).
Після його смерті спадщину фактично прийняла його донька ОСОБА_1 шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем.
Остання звернулася до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини за законом, але згідно постанови приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серія СМ № 015565, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу тобто сертифікату на зазначену земельну частку (пай), а також існують в розбіжності в написані імя та по-батькові спадкодавця в даному сертифікаті, оскільки написано що земельна частка (пай) була надана ОСОБА_3 (а.с. 22).
З довідки № 12/276-18, виданою Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області 04.10.2018 року вбачається, що сертифікат серія СМ № 015565, виданий на імя ОСОБА_3 зареєстрований у книзі «Реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною Державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Ульянова за № 565 від 28.03.1997 року згідно розпорядження голови районної Державної адміністрації № 91 від 20.09.1996 р. (а.с. 17).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до пункту 3.1. ОСОБА_5 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме: заповіту на належне майно та сертифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 необхідне для прийняття позивачкою спадщини за законом.
Таким чином, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 в цій частині задовольнити і встановити факт належності ОСОБА_4, який помер 01 жовтня 2001 року, сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 015565, розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах, виданого на підставі рішення Сумської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року № 91 та зареєстрованого 28 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 565.
При цьому, суд звертає увагу позивача, що за положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.
Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК Української РСР 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Згідно до розяснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Зважаючи на вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити також вимогу про визнання за ОСОБА_1 права на спірну частку (пай), площею 5,11 в умовних кадастрових гектари, оскільки в суді встановлено, що спадкоємець за життя набув право на дану земельну частку (пай).
Керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 234, 256, 525, 526, 548, 549, 551 ЦК Української РСР, ст. ст. 25, 1218, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 (с. Юнаківка, вул. Степова, 31/5, Сумського району, Сумської області) до Юнаківської сільської ради Сумського району (с. Юнаківка, Сумського району, Сумської області), третя особа: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу ОСОБА_2 (м. Суми, пр. Металургів, 5), про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_4, який помер 01 жовтня 2001 року, сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 015565, розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах, виданого на підставі рішення Сумської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року № 91 та зареєстрованого 28 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 565.
Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що знаходиться у землі, яка перебуває в колективній власності САПТЗТ ім. Ульянова, Сумського району, Сумської області, яка належала ОСОБА_4, який помер 01 жовтня 2001 року, на підставі сертифікату серії СМ № 015565 за № 565 від 28 березня 1997 року, про що зроблено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Ульянова на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 91 від 20 березня 1996 року.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних