ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3693/19 Справа № 209/2642/18 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про втрату права користування житлом колишнього члена сім'ї власника житла та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 (м. Дніпродзержинськ).

Позов мотивований тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 1996 року є власником квартири АДРЕСА_1. Після придбання квартири в ній були зареєстровані вона, її чоловік, син та ОСОБА_1, яка є її дочкою. 10 квітня 2015 року чоловік з сином знялися з реєстраційного обліку у спірній квартирі. З початку серпня 2017 року ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, не пояснивши причин, залишила її житло та забрала свої речі. Навіть після цього у ОСОБА_1 був доступ до квартири, бо вона мала ключі. Позивачка не перешкоджала їй у користуванні житлом у зазначеній квартирі. З підстав реєстрації ОСОБА_1 в її квартирі, вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлена можливості вільно розпоряджатися своєю власністю.

А тому просила визнання відповідачку такою, що втратила право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 (м. Дніпродзержинськ)

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про вселення її у квартиру АДРЕСА_1.

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_2, яка є її матір'ю, дійсно є власником квартири АДРЕСА_1. Після придбання зазначеної квартири її, як члена сім'ї, було зареєстровано у спірній квартирі. Вона проживає та працює у м. Кам'янському. У спірній квартирі вона мешкала до серпня 2017 року, після чого була вимушена з'їхати з квартири, при цьому залишивши свої особисті речі, у зв'язку зі сваркою зі своєю матір'ю. Вона неодноразово намагалася помиритися з матір'ю, натомість остання миритися не бажала та перешкоджала їй у доступі до квартири, спочатку фізично, а потім взагалі змінила замки та не надала ключі від вхідних дверей, таким чином позбавивши її примусово правом користування житловим приміщенням у квартирі. У жовтні 2018 року вона звернулася до Дніпровського ВП з заявою про вчинення їй ОСОБА_2 перешкод у користування спірною квартирою, проте їй було рекомендовано звернутися до суду за захистом свого порушеного права, оскільки зазначені правовідносини відносяться до цивільно-правових відносин. Іншого житла, окрім зазначеної квартири, вона не має і інтересу до неї вона не втратила.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі та визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом у квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Км'янське, проспект Дружби Народів, 75Б-54. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про вселення відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з 02 серпня 2017 по теперішній час ОСОБА_1 добровільно в квартирі АДРЕСА_2 не проживає, будь-яких перешкод у проживанні у спірній квартирі їй ніхто не чинить, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, інших поважних причин її відсутності за спірною адресою не встановлено, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

При цьому, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про вселення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності вказаних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні первісних позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що в спірній квартирі вона не проживає через конфлікт зі своєю матір'ю. На протязі 2018 року вона разом зі своєю подругою приходила до спірної квартири, однак двері були закриті, в тамбурі замок був замінений. Апелянт вказує, що іншого житла не має, інтерес до квартири не втратила, а тому враховуючи, що матір перешкоджає їй у вільному доступі до квартири, вважає, що вказані причини є поважними підставами для збереження за нею права користування житлом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що з 01 серпня 1996 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2.

15 жовтня 1996 року у вказаній квартирі була зареєстрована дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_1.

Встановлено, що з 2 серпня 2017 по теперішній час ОСОБА_1 добровільно не проживає в квартирі.

Вказані обставини підтверджуються актами про не проживання від 23 серпня 2017 року, 16 січня 2018 року, 17 липня 2018 року, Листом Дніпровського ВП Камянського ГУНП в Дніпропетровській області від 02.08.2010 року, Листом КП КМР «УКОЖФ» Камянської міської ради від 08.08.2018 року, та поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також визнано сторонами у справі у судовому засіданні.

Будь-яких перешкод у проживанні у спірній квартирі ОСОБА_1 ніхто не чинить, оскільки доказів на підтвердження вказаного останньою надано не було.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Врахувавши, що факт реєстрації ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_2 порушує права та інтереси останньої, оскільки вона не має можливості реалізувати свої права як власник та несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг за непроживаючу у квартирі особу, керуючись ст. 405 ЦК України, та ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісних позовних вимог та визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою 54 у будинку 75Б по пр-ту Дружби Народів у м. Кам'янському, оскільки доказів поважності причин відсутності її у спірному житлі понад рік ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

При цьому, судом вірно було відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки вони дійсно є необґрунтованими та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом на підтвердження того факту, що позивачці чиняться будь-які перешкод у користуванні спірною квартирою.

Доводи апелянта в скарзі про те, що в спірній квартирі вона не проживає через конфлікт зі своєю матір'ю, на протязі 2018 року разом зі своєю подругою приходила до спірної квартири, однак двері були закриті, в тамбурі замок був замінений, а також те, що іншого житла не має, інтерес до квартири не втратила, - є необґрунтованими та безпідставними, оскільки по суті є лише припущеннями, тоді як судове рішення не може ґрунтуватися на припушеннях.

Крім того, апелянт в суді першої інстанції пояснила, що вона 02 серпня 2017 року добровільно залишила спірну квартиру, в ній не проживає та не користується, а також вона не робила спроб та вживала заходів для проживання у спірній квартирі.

Висновок за матеріалами ЖЄОЗПВКП №10971 від 02 жовтня 2018 року колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки до Дніпровського ВП ОСОБА_1 звернулася вже після того, як її матір звернулася до суду із позовом. Крім того, вказаний документ також підтверджує факт непроживання позивачки в спірній квартирі протягом останнього року.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно зясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_6