Справа № 315/71/19
Номер провадження № 2/315/191/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Суховій С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2019 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В позові позивач посилався на те, що 18.09.2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, про що відповідачем було надано розписку, боржник зобов'язався повернути заначені грошові кошти до грудня 2013 року, 01.11.2013 року відповідачем було прийнято додаткову позику - грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, про що відповідно було написано розписку, прохав стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованостіы з урахуванням офіційного валютного курсу НБУ: 4000+2000 = 6000 доларів США * 2798,0832 (курс НБУ за 100 доларів США) = 167880,00 гривень.

07.02.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження і справу призначено до розгляду у судове засідання на 22.03.2019 року.

Відповідач відзив на позов не надав.

Розглд справи відкладено на 10.04.2019 року.

09.04.2019 року через електронну пошту надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає.

10.04.2019 року належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні відповідач суду пояснив, що 18.09.2013 року взяв у відповідача грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, про що ним було надано розписку, зобов'язався повернути заначені грошові кошти до грудня 2013 року, 01.11.2013 року ним було додатково отримано грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, про що відповідно було написано розписку.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

18.09.2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів на строк до грудня 2013 року, що підтверджується копією розписки.

01.11.2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів на строк до січня 2014 року, що підтверджується копією розписки.

У встановлений сторонами строк відповідач кошти не повернув, що підтверджується поясненнями відповідача.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини по договору позики, які регулюються умовами договору позики від 18.09.2013 року, від 01.11.2013 року, укладених між сторонами.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір позики, укладений 18.09.2013 року та 01.11.2013 року між сторонами.

Відповідно до умов договору позики від 05.12.2011 року позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути названу позику у строк до грудня 2013 року.

Відповідно до умов договору позики від 01.11.2013 року позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 2000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути названу позику у строк до січня 2014 року.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за договором позики з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого договором позики, шляхом відшкодування збитків у виді неповернутої позики, в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник не виконав свій обов`язок щодо повернення боргу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний відповідно до умов договору позики, в якому встановлений строк повернення позики, повернути позику однак її не повернув, чим допустив невиконання зобов`язання щодо повернення позики.

Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за договорами позики з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого договорами позики, шляхом відшкодування збитків у виді неповернутої позики в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник не виконав свій обов`язок щодо повернення боргу.

Суд вважає, що підстави, на які посилається позивач як на підставу позову, передбачені законом та встановлені судом під час перевірки їх доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими.

Так судом встановлено, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення позики у встановлений договорами позики строк, чим порушив грошові зобов`язання і майнове право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Позивач обрахував заборгованість станом на 21.01.2019 року з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, де сума боргу за договором позики від 18.09.2013 року - 4000 доларів США еквівалентна 111920 грн., за договором позики від 01.11.2013 року - 2000 доларів США еквівалентна 55960 грн., а всього сума заборгованості становить 167880 гривень (офіційний курс гривні щодо іноземних валют встановлений НБУ на 21.01.2019 року становить 2798,0832 за 100 доларів США).

Так розмір збитків складається з розміру неповернутих грошових коштів загальною сумою 4000 + 2000 = 6000,00 доларів США * 2798,0832 (курс НБУ за 100 доларів США), що становить 167880,00 гривень.

Позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі та підтверджений обставинами, встановленими судом під час перевірки їх доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено в повному обсязі, позивач звільнений від сплати судового збору у зв'язку з тим, що є інвалідом ІІ групи, то витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто сума судового збору, яка підлягає стягнення з відповідача на користь держави, складає: 167880 грн. (ціна позову)*1% =1678,80 грн.

Керуючись ст.ст. 3-5, 8-11, 89, ч.1 ст.141, 263-266, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 18.09.2013 року в сумі 111920 грн. та за договором позики від 01.11.2013 року в сумі 55960 грн., а всього 167880 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1678,80 грн. на користь держави.

Повний текст рішення буде складений 11.04.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3