ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/9677/18

Номер провадження 22-ц/816/2257/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року в складі судді Хитрова Б.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 18 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

26 липня 2018 року ОСОБА_1 вернулася з позовом, вимоги якого уточнила (а.с. 24), до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об'єднання» про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 26820,18 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 189,31 грн.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 35060,59 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на момент подачі позову в розмірі 2590 грн, тобто за 10 днів затримки, а також станом на 18 жовтня 2018 року в розмірі 17094 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2019 року заяву ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про перегляд вищевказаного заочного рішення суду від 18 жовтня 2018 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ «СМНВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги ПАТ «СМНВО» зазначається, що наданий позивачем розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із виплати грошових коштів.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи заробітна плата у розмірі 35060,59 грн їй виплачена не була, тому вважав, що вказана сума заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на момент подачі позову в розмірі 2590 грн, тобто за 10 днів затримки, а також станом на 18 жовтня 2018 року в розмірі 17094 грн, а всього 19648 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», а 17 липня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6 - 8).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на липень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати складає 26820,18 грн (а.с. 15).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 189,31 грн.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно з п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.п. 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначено статтею 367 ЦПК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу при звільненні порушено з боку відповідача, оскільки встановлено, що останній станом на липень 2018 року не виплатив позивачу заробітну плату за виконану роботу, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, стягуючи заборгованість по заробітній платі в сумі 35060,59 грн місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, на підтвердження позовних вимог позивач надала розрахунковий лист, з якого вбачається, що станом на липень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати складає 26820,18 грн (а.с. 15), а не 35060,59 грн, як помилково вважав місцевий суд.

Крім того, стягуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні місцевий суд не навів відповідного розрахунку, а мотивувальна частина оскарженого судового рішення, де вказано, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 34203,27 грн, суперечить резолютивній його частині, де зазначено про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на момент подачі позову підлягає стягненню в розмірі 2590 грн, тобто за 10 днів затримки, а також станом на 18 жовтня 2018 року в розмірі 17094 грн.

Вказане не узгоджується з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

При обчисленні розміру середньоденного заробітку колегія суддів бере до уваги, що на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 26 травня 2014 року № 75, що діяв і для позивача до моменту її звільнення.

При цьому, наведений позивачем у заяві від 10 жовтня 2018 року розрахунок середньоденного заробітку в сумі 189,31 грн відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та не спростований відповідачем ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Отже, розрахунок середнього заробітку у період затримки розрахунку з 18 липня 2018 року (наступний робочий робочій день після звільнення) по 18 жовтня 2018 року (дата ухвалення рішення) виглядає наступним чином: 189,31 грн * 40 днів = 7572,40 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо необґрунтованого стягнення суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ураховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 26820,18 грн та середній заробіток у період затримки розрахунку з 18 липня 2018 року по 18 жовтня 2018 року у сумі 7572,40 грн.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з неповним з'ясуванням обставин у справі, тому рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. 1 ЦПК України підлягає зміні. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а саме: на 60 %, тому судові витрати, понесені ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 634,20 грн необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року у даній змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 26820 грн 18 коп., а не 35060 грн 59 коп., як вказав суд першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у період затримки розрахунку з 18 липня 2018 року по 18 жовтня 2018 року в сумі 7572 грн 40 коп., а не 19648 грн, як вказав суд першої інстанції.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави 634 грн 20 коп. судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко