ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Чернівці

справа № 720/616/19

провадження №22-ц/822/467/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Скрипка С.В.,

розглянувши за відсутності учасників справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2019 року у складі судді Павлінчука С.С.,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Зазначав, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 може відчужити спірне нерухоме та рухоме майно на користь інших осіб та/або переховати майно з метою уникнення його розподілу, що може ускладнити або зробити неможливим захист його прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду, ОСОБА_1 просив забезпечити його позов шляхом накладення арешту на наступне майно:

житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, 24 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору дарування ВЕТ №749904 від 20 липня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 2317;

нежитлову будівлю загальною площею 152,7 кв. м, торговою площею 58,9 кв. м, яку облаштовано під магазин змішаних товарів та перукарню (II категорії складності), яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, 24-А в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 державним реєстратором Реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_4;

рухоме майно, яке знаходиться в житловому будинку та літній кухні, що знаходяться за адресою: вул. Центральна, 24 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, а саме: пральну машинку марки Ariston hotpoint, 2017 року придбання; 4 (чотири) телевізори марки Самсунг чорного кольору, 2012, 2017 та 2018 років придбання; супутникову антену, придбану в 2005 році; чотири тюнери, які придбано у 2018 році; насосну станцію марки Реdrolo; два холодильника, один із яких марки Атлант, обидва білого кольору; дві морозильні камери, одна із них горизонтальна, інша вертикальна, марки Zanussi, обидві білого кольору; мікрохвильову піч марки Самсунг білого кольору; електричну духову шафу чорного кольору; газову плиту білого кольору; котел газовий марки Неrman на 24 кіловат; витяжку сірого кольору; котел твердопаливний марки Корді, виробництва Україна на 30 кіловат; меблі на кухню із ДСП коричневого кольору; меблі в спальню, які складаються із двоспального ліжка, матрацу, двох приліжкових тумб, комоду, туалетного столу із дзеркалом коричневого кольору; меблі в дитячу кімнату, які складаються із ліжка, ортопедичного матрацу, шафи-купе - чорного кольору із світло коричневими лаковими вставками, комп'ютерного столу та комоду коричневого кольору; м'яку частину кутової форми із тканини світло коричневого кольору; меблеву стінку темно-коричневого кольору; стіл овальний із натуральної деревини, коричневого кольору та 4 (чотири) стільчики із деревини та вставками із тканини темно - коричневого кольору; тумбу під телевізор із ДСП темно-коричневого кольору; чотири-дверну шафу-купе приблизно шириною 3 м, чорного кольору, двоє дверей в якій із дзеркалами; меблі для прихожої кімнати - відкрита шафа із тумбою та комодом для взуття, світло коричневого кольору; кухонні меблі з ДСП, коричневого кольору, які знаходяться в приміщенні літньої кухні;

рухоме майно, яке знаходиться в нежитловій будівлі загальною площею 152,7 кв. м, торговою площею 58,9 кв. м, яку облаштовано під магазин змішаних товарів та перукарню (II категорії складності), яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, 24-А в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, а саме: шафу довжиною 10 м та шафу довжиною 7 м, торговельний стіл, які знаходяться в приміщенні магазину, який розташований на першому поверсі приміщення;

на рухоме майно, яке знаходиться в приміщенні перукарні, що розташована на другому поверсі нежитлової будівлі, а саме: на 6 (шість) перукарських крісел червоного кольору; 6 (шість) перукарських пересувних візків чорного кольору; 6 (шість) навісних дзеркал із кованою рамою; одне крісло для педикюру; одне крісло-мийку; шафу на 12 відділів чорного кольору; два дивани червоного кольору із шкірозамінника; два комплекти меблів для миття інструментів, які складаються із умивальника та шафи, коричневого та чорного кольорів; шафу-вітрину із скла.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено арешт шляхом заборони відчуження майна, яке належить ОСОБА_2, а саме: житловий будинок, який розташований по вул. Центральна, 24 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області та рухоме майно яке знаходиться в ньому; нежитлову будівлю загальною площею 152,7 кв. м, торговою площею 58,9 кв. м, яку облаштовано під магазин змішаних товарів та перукарню (II категорії складності) по вул. Центральна (колишня Леніна), буд. 24-А в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області та рухоме майно, яке знаходиться в них.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вважає, що наклавши арешт на все рухоме майно, суд безпідставно вийшов за межі заявлених заявником вимог, порушивши при цьому права власника та орендарів нежитлового приміщення.

Вказує, що суд в порушення вимог статті 153 ЦПК України в оскаржуваній ухвалі не вказав та відповідно не вирішив питання зустрічного забезпечення.

Звертає увагу на те, що житлове приміщення набуте нею на підставі договору дарування, а тому вимоги ОСОБА_1 про накладення арешту на вказане майно має всі ознаки зловживання ним своїми процесуальним правами.

Також зазначає, що накладаючи арешт на нежитлове приміщення, суд не зясував, ким воно використовується і чи не завдасть дане рішення шкоди третім особам.

Відзив на апеляційну скаргу відсутній.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу в частині обсягу задоволення заяви про забезпечення позову та виду забезпечення позову змінити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник має намір подати позовну заяву про поділ майна подружжя, а тому з метою забезпечення реального виконання рішення суду у справі в майбутньому, унеможливлення відчуження майна, необхідно накласти арешт на вищевказане нерухоме майно.

Суд також зазначив, що зважаючи на те, що заявником не було надано доказів того, що конкретне рухоме майно вказане в заяві знаходиться в житловому будинку та нежитловому приміщенні, а тому в цій частині слід відмовити та вважав, що необхідно накласти арешт на все рухоме майно, яке знаходиться у житловому будинку та нежитловому приміщенні.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, останній має намір в майбутньому подати до суду позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у звязку з чим вважав, що існують підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме та рухоме майно через ризик відчуження ОСОБА_2 на користь інших осіб або приховання нею вказаного майна, що може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду про задоволення його позовних вимог.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір з приводу зазначеного у заяві нерухомого майна та рухомого майна, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на спірне нерухоме та рухоме майно.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням указаного принципу диспозитивності цивільного судочинства, змісту норми статті 149 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, не вправі виходити за межі предмету забезпечення позову та його виду.

У порушення указаних норм суд першої інстанції вдався до оцінки доведеності чи недоведеності наявності майна, на яке заявник просив накласти арешт і яке є предметом спору, й наклав арешт не на конкретне спірне майно, зазначене заявником, а на все невизначене рухоме майно.

Положеннями частини 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином законодавством передбачений обовязок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт та вказівка на те, де це майно знаходиться, є необхідними для забезпечення позову.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на визначене ним згідно із переліком, вказаним у заяві про забезпечення позову, рухоме майно, яке знаходиться в житловому будинку № 24 по вул. Центральна в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області та в нежитловій будівлі за № 24-А за указаною адресою.

Водночас, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Оскільки Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 153102233 від 18 січня 2019 року підтверджується, що нежитлову будівлю облаштовано під магазин змішаних товарів та перукарню (II категорії складності), то накладення арешту все рухоме майно, яке знаходиться у цьому приміщенні, може перешкоджати господарській діяльності ОСОБА_2 та третіх осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із вжиттям таких заходів.

ОСОБА_1 у заяві на обґрунтування вимог необхідності накладення арешту на рухоме майно, яке використовується в цілях підприємницької діяльності, не вказував чи таке майно він має намір в рахунок поділу виділити йому в натурі.

Тому підстави для накладення арешту на рухоме майно, що знаходиться у нежитловій будівлі відсутні.

Суд першої інстанції також, погоджуючись про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, помилково на свій розсуд зазначив про застосування іншого виду забезпечення позову - арешту шляхом заборони відчуження майна.

Тому, на часткове задоволення вимог апеляційної скарги оскаржувану ухвалу в частині обсягу задоволення заяви про забезпечення позову та виду забезпечення позову слід змінити.

Зокрема, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід задовольнити частково, а саме накласти арешт рухоме майно, про яке йдеться у заяві про забезпечення позову та знаходиться у житловому будинку з господарськими будівлями, а вид забезпечення позову слід зазначити як накладення арешту на відповідне рухоме та нерухоме майно.

Саме такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час, відповідач не позбавляється можливості володіти та користуватися спірним майном, як і використовувати спірне нежитлове приміщення для здійснення відповідного виду діяльності у ньому.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для забезпечення позову, то вони не заслуговують на увагу.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 153102233 від 18 січня 2019 року вбачається, що житловий будинок № 24, який розташований по вул. Центральна (колишня Леніна) в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області згідно договору дарування ВЕТ №749904 від 20 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 2317, належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 34-36).

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не заперечує належність ОСОБА_2 житлового будинку, проте обґрунтовував свій майбутній позов про поділ майна подружжя тим, що ним та його дружиною за час спільного проживання у шлюбі було здійснено ряд ремонтних робіт у вказаному будинку, внаслідок чого вартість спірного нерухомого майна суттєво збільшилась.

Відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, зясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу спільного сумісного майна подружжя, в даному випадку щодо частки у житловому будинку, правильно виходив з того, що можливе розпорядження відповідачем належним їй майном - житловим будинком № 24, який розташований по вул. Центральна (колишня Леніна) в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову про поділ майна подружжя.

Житловий будинок є предметом спору, а тому доводи заявника про те, що будинок є її особистою власністю, а ОСОБА_1 зловживає процесуальними правами є необґрунтованими.

Вимоги про накладення також арешту на нежитлову будівлю загальною площею 152,7 кв. м, торговою площею 58,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, 24-А в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2, колегія суддів вважає обґрунтованими, а висновок суду про наявність підстав для застосування такого виду забезпечення позову правильним.

ОСОБА_5 у заяві про забезпечення позову зазначено про те, що нежитлова будівля була збудована ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за час шлюбу.

Оскільки зазначені обставини не заперечуються ОСОБА_2 та не спростовуються доводами, викладеними у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у заявника існують обґрунтовані побоювання щодо того, що ОСОБА_2 може відчужити спірну нежитлову будівлю третім особам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя.

Щодо інших доводів апеляційної скарги про те, що накладаючи арешт на нежитлове приміщення, суд не зясував, ким воно використовується і чи не завдасть дане рішення шкоди третім особам, то колегія суддів виходить з наступного.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відтак права відповідача та третіх осіб на володіння та користування спірним майном жодним чином не порушуються.

Накладення арешту саме на нерухоме майно не перешкоджає використанню цього майна за призначенням, в т.ч. з метою провадження підприємницької діяльності.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника про не вирішення судом першої інстанції питання зустрічного забезпечення з огляду на те, що частиною 1 статті 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов'язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Крім цього, виходячи з приписів частини 4 статті 154 ЦПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, статті 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2019 року в частині обсягу задоволення заяви про забезпечення позову та виду забезпечення позову змінити.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

З метою забезпечення позову про поділ майна накласти арешт:

на житловий будинок № 24, який знаходиться за по вулиці Центральна в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 20 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі № 2317;

на нежитлову будівлю № 24-А по вулиці Центральна в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, площею 152,7 кв. м, торговою площею 58,9 кв. м, яку облаштовано під магазин змішаних товарів та перукарню (II категорії складності), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 державним реєстратором Реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_4;

на рухоме майно, яке знаходиться в житловому будинку та літній кухні, за адресою: вулиця Центральна, 24 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, а саме: пральну машинку марки Ariston hotpoint, 2017 року придбання; 4 (чотири) телевізори марки Самсунг чорного кольору, 2012, 2017, 2018 років придбання, супутникову антену, 2005 року придбання; чотири тюнери, 2018 року придбання; насосну станцію марки Реdrolo; два холодильника білого кольору, один із яких марки Атлант; морозильну камеру горизонтальну марки Zanussi білого кольору та морозильну камеру вертикальну марки Zanussi білого кольору; мікрохвильову піч марки Самсунг білого кольору; електричну духову шафу чорного кольору; газову плиту білого кольору; котел газовий марки Неrman на 24 кіловат; витяжку сірого кольору; котел твердопаливний марки Корді, виробництва Україна на 30 кіловат; меблі на кухню із ДСП коричневого кольору; меблі в спальню, які складаються із двоспального ліжка, матрацу, двох приліжкових тумб, комоду, туалетного столу із дзеркалом коричневого кольору; меблі в дитячу кімнату, які складається із ліжка, ортопедичного матрацу, шафи-купе - чорного кольору із світло коричневими лаковими вставками, комп'ютерного столу та комоду коричневого кольору; м'яку частину кутової форми із тканини світло коричневого кольору; стіл овальний із натуральної деревини коричневого кольору та 4 (чотири) стільчики із деревини та вставками із тканини темно - коричневого кольору; меблеву стінку, тумбу під телевізор із ДСП темно-коричневого кольору; чотири-дверну шафу-купе приблизно шириною 3 м, чорного кольору; меблі для прихожої кімнати - відкрита шафа із тумбою та комодом для взуття, світло коричневого кольору; кухонні меблі з ДСП коричневого кольору, які знаходяться в приміщенні літньої кухні.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 19 квітня 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_6