Справа № 453/1311/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/2536/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 453/1311/15-ц

Провадження № 22ц/811/2536/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,

Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Сколе 18 вересня 2018 року (суддя Ясінський Ю.Є.)
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

8 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернувся в позовом, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про стягнення в відповідача заборгованості в розмірі 524 487, 72 грн., пені в розмірі 2 895 172, 21 грн., 3% річних в сумі 23 794, 43 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що 1 квітня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір безпроцентної позики. Відповідно до цього договору він передав відповідачу 20 000 доларів США із зобов`язанням останнього повернути таку ж суму коштів до 1 квітня 2014 року включно. Сума позики прийнята в повному обсязі відповідачем до підписання договору, про що в ньому і зазначено. Термін повернення позики закінчився 1 квітня 2014 року. Кошти відповідачем не повернуто. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року проведено заміну позивача ОСОБА_5 на ОСОБА_4 на підставі договору про відступлення прав вимоги від 4 червня 2018 року.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 529 456 грн., пеню у розмірі 1 461 298, 56 грн. та 3% річних у розмірі 24 150, 60 грн., всього: 2 014 905, 16 грн. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, порушує його законні права та інтереси. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що позивачем подано копію договору позики від 1 квітня 2013 року без надання оригіналу. Він не може погодитись, що між ними укладено саме цей договір позики. Зазначає, що у 2013 році він повернув ОСОБА_5 11 200 доларів США. Визнає заборгованість у розмірі 8 000 доларів США. Через необґрунтоване завищення боргу не погоджується із розрахунком 3% річних. Вказує, що 11 липня 2015 року він був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період. З цього часу пеня не може нараховуватися. З липня 2004 року і до початку 2017 року він був зареєстрований як приватний підприємець. Тому за договором позики пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ із врахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням, зокрема, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 617 цього Кодексу відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Встановлено, що 1 квітня 2013 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 укладено договір безпроцентної позики грошей (т.1 а.с.11). За умовами цього договору відповідач позичив у ОСОБА_5 20 000 доларів США (що по курсу НБУ України становить 159 800 грн.), які зобов`язався повернути до 1 квітня 2014 року.

Оскільки в установлений договором строк відповідач не повернув суму позики, 8 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з цим позовом. Відповідно курсу української гривні до долара США, встановленого НБУ України, просить стягнути 524 487,72 грн. основного боргу; пеню за період з 2 квітня 2014 року по 5 жовтня 2015 року (552 дні) в розмірі 110 400 доларів США, що відповідає 2 895 172,21 грн.; 3 % річних за вказаний період в розмірі 907,34 долари США, що становить 23 794,43 грн.

Відповідачем не доведено, що він повертав частину із позичених коштів. Заборгованість в розмірі 8 000 доларів США він визнає, тобто частково визнає позов.

Відтак, у порушення умов договору позики, а також статей 509, 526, 1046, 1048 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча статттею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість відповідача за договором позики, укладеним між ним і ОСОБА_5 , становить 20 000 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» в частині, що нарахована пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, які полягають у наступному.

У преамбулі цього Закону від 22 листопада 1996 року у чинній на час укладення договору редакції зазначено, що суб`єктами таких правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Відтак, дія вказаного закону розповсюджується виключно на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та господарювання і фізичних осіб - підприємців. Відповідач не надав доказів наявності таких обставин.

Розраховуючи розмір пені, суд першої інстанції виходив з того, що договором сторони визначили розмір пені - 1% за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що 11 липня 2015 року відповідач був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період, що стверджується довідкою Сколівського районного військового комісаріату №1684 від 14 липня 2015 року. Нарахування пені судом проведено з 8 жовтня 2014 року по 10 липня 2015 року з наступних підстав.
Позов до Сколівського районного суду Львівської області позивачем подано 8 жовтня 2015 року.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Частинами п`ятою та сьомою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Аналіз статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Згідно умов договору позики від 1 квітня 2013 року за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник (відповідач) виплачує пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.
Щодо твердження позивача що пеня є завищеною, суд зазначив наступне.
У відповідності до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Частиною третью статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 551 ЦК України з мотивів, що відповідач просив застосувати цю норму та зменшити розмір неустойки, однак не навів суду жодних обставин, які в розумінні ЦК України мали б істотне значення для такого застосування.
Сума заборгованності за умовами договору позики від 1 квітня 2013 року складає 20 000 доларів США.
Кількість прострочених днів складає 276: з 8 жовтня 2014 року по 10 липня 2015 року.
Сума пені дорівнює 55 200 доларів США (20 000 х 1% х 276).
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України відповідач повинен також сплатити 3% річних, що становить 912,32 доларів США.
З урахуванням вимог статті 553 ЦК України та встановленого НБУ України курсу долара США відносно гривні, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача в користь ОСОБА_4 529 456 грн. заборгованості за договором, пені в розмірі 1 461 298,56 грн. та 3% річних в розмірі 24 150,60 грн.
При вирішенні спору в частині стягнення пені колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Такою є правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс14.
Судом встановлено, що відповідач є учасником бойових дій, з 14 липня 2015 року до 19 травня 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що стверджується довідками, наказом та посвідченням учаника бойових дій (т.1 а.с.55, 56, 87, 100, 101, 105, 178, 179). Як учасник бойових дій він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року.
Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюються на відповідача, оскільки він перебував в складі сил та засобів, які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових завдань.Встановлено, що нарахована пеня значно перевищує розмір заборгованості за договором.
Виходячи із засад цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності, судового захисту цивільного права та інтересу (стаття 3 ЦК України); того, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедивості (частина третя статті 509 цього Кодексу), принципу верховенства права; з урахуванням частини третьої статті 551 ЦК України, суд вправі зменшити розмір неустойки.
Колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом умов для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому має бути враховано, що нарахований розмір неустоки є непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання необгрунтованих прибутків стягувачем, до якого право вимоги перейшло внаслідок безоплатного договору уступки вимоги. Відомості про настання шкідливих наслідків для кредтитора та особи, якій уступлено право вимоги, відсутні. Для забезпечення гарантії прав кредитора у якості відповідальності за порушення грошового зобов`язання стягуються проценти, передбачені статтею 625 ЦК України та частково пеня.
Керуючись ст.367, п.1, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391, 423 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пені змінити та зменшити розмір пені з 1 461 298 грн. до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді