ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 648/930/17

провадження № 22-ц/819/470/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Кусік І.В. від 18 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 16.06.1979 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який за рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 07.10.2004 року був розірваний.

На підставі свідоцтва про укладення шлюбу, Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, при видачі паспортів, було допущено помилку у їх прізвищі замість «ОСОБА_5» та «ОСОБА_6», зазначено як «ОСОБА_5» та «ОСОБА_6».

Він у встановленому законом порядку виправив допущену помилку, проте колишня дружна паспорт з помилкою в прізвищі міняти не стала.

В травні 2016 року за позовом ОСОБА_6, рішенням Білозерського районного суду Херсонської області його, ОСОБА_5, було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

У вересні 2016 року він звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, проте ухвалою суду від 20.09.2016 року його позов був залишений без розгляду, так як спір існує між громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Тож встановлення неправильності запису в паспорті виданого ОСОБА_6 в частині прізвища «ОСОБА_6» має для позивача юридичне значення.

В період шлюбу вони збудували новий житловий будинок та інші нежитлові споруди на місці старого будинку, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу відповідно до норм чинного законодавства.

На підставі вище викладеного, позивач просив суд встановити неправильність запису в паспорті виданого ОСОБА_6, а саме - ОСОБА_6; поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами між позивачем та відповідачем в натурі, рівними частинами;

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу вони дійшли згоди про те, що поділ майна вони будуть вирішувати окремо. ОСОБА_6 лише 4 жовтня 2012 року отримала свідоцтво про розірвання шлюбу і після спливу 3-х років звернулася 01.03.2016 року до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Рішення у даній справі було постановлено 5 травня 2016 року і саме з цієї дати порушено його право на користування майном. Також зазначив, що в період спільного проживання та за спільні кошти подружжя був побудований будинок, а тому він має право на частку у спільному майні. Встановлення факту неправильності запису в паспорті колишньої дружини необхідно для вирішення спору щодо права власності на майно набуте під час шлюбу.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 доводи апелянта не визнала, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 16 червня 1979 року був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після державної реєстрації шлюбу нареченій присвоєно прізвище « ОСОБА_6».

В подальшому при заміні подружжям паспортів, була допущена помилка у записі їх прізвищ, замість правильного «ОСОБА_5» та « ОСОБА_6», зазначено «ОСОБА_5» та « ОСОБА_6».

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 11.10.1986 року ОСОБА_6 прийняла в дар 2/3 частини домобудівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 ( матеріали інвентарної справи № 475 ).

Згідно договору купівлі-продажу від 23.02.1988 року ОСОБА_6 купила 1/3 частину домобудівлі, за зазначеною вище адресою ( матеріали інвентарної справи № 475 ).

Позивач в зазначеному вище будинку був зареєстрований з 05.01.1988 року.

Рішенням виконкому Білозерської селищної ради від 25.02.1988 року ОСОБА_6 отримала дозвіл на проведення капітального ремонту будинку в цілому.

В процесі проведення будівельних робіт на місці старого будинку був побудований новий будинок, господарські будівлі та споруди. З витягу рішення виконкому Білозерської селищної ради від 16.12.2010 року вбачається, що узаконено самовільно збудовані будови.

Отже об'єктом спільного майна подружжя є 1/3 частина домоволодіння з урахуванням можливих поліпшень, які отримав будинок на час спільного ведення господарства.

Згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2004 року, яке набрало законної сили 08.11.2004 року, шлюб між сторонами розірваний. Свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_6 отримала 04.10.2012 року.

В березні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05 травня 2016 року, яке набрало чинності, ОСОБА_5 визнано таким, що втратив право користування спірним будинком.

Позивачу, за його зверненням, був замінений паспорт у зв'язку з помилкою в прізвищі, відповідачка виправити помилку в прізвищі у встановленому законом порядку не бажає.

Оскільки зміна прізвища здійснюється за особистою заявою тієї особи, яка бажає змінити прізвище, та зважаючи на те, що відповідачка змінювати прізвище не бажає, а зміна прізвища проти її бажання призведе до порушення її законних прав та інтересів, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність у позивача права звернення до суду з заявою про встановлення факту неправильності запису в паспорті іншої особи (відповідача) і вважає, що суд правильно відмов у задоволенні позову в цій частині.

Крім того слід зазначити, що вимоги щодо встановлення неправильності запису в паспорті відповідачки не впливають на розгляд спору про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Звернувшись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, позивач зазначив те, що житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 був побудований на місці старого будинку за спільні з відповідачкою кошти, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому частки співвласників є рівними.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу спільного майна подружжя, суд виходив з того об'єктом спільного майна подружжя може бути 1/3 частина домоволодіння з урахуванням можливих поліпшень, які отримав будинок на час припинення спільного ведення господарства, але враховуючи, що перед судом не ставилося питання про встановлення розміру частки в майні, що є об'єктом спільного майна подружжя, то вимоги п.2 про поділ всього домоволодіння в натурі рівними частками не підлягає задоволенню.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Відповідачка не заперечує той факт, що після розірвання шлюбу, позивач за її згодою, у зв'язку з отриманням травми внаслідок ДТП, мешкав в спірному будинку з лютого 2005 року до лютого 2006 року та періодично з лютого 2006 року до квітня 2009 року, коли остаточно виїхав. Спільного господарства вони не вели.

Враховуючи, що позивач після розірвання шлюбу продовжував проживати в спірному будинку, був зареєстрований в ньому, іншого житла не має, і лише з часу постановлення судового рішення про позбавлення його права користування будинком дізнався про порушення свого майнового права, та зважаючи на те, що саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення прав власності когось із подружжя, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що відраховувати строк позовної давності необхідно з дати винесення рішення про розірвання шлюбу є неправильним та таким, що суперечать нормам ст. 72 СК України.

В ході розгляду даного спору судом була призначена будівельно-технічна експертиза, у висновку якої за № 32/2018 від 13.08.2018 року зазначено, що в період з жовтня 2003 року до 09.02.2018 року у спірному будинку проводилися будівельні роботи, з урахуванням чого частки співвласників складають: позивача - 14/100, відповідача - 86/100.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції експерт ОСОБА_10 пояснив, що реально виділити частку позивача неможливо.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову щодо поділу спільного майна подружжя, а саме те, що позивач просив поділити в натурі в рівних частинах майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та зважаючи на те, що спільною сумісною власністю подружжя, згідно висновку експерта, є 28/100 частин в спірній домобудівлі, а відтак частка позивача становить 14/100, яку реально виділити не має можливості, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги позивача в частині поділу спільного майна подружжя підлягають задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_5 право власності на 14/100 частин в житловому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами без його реального поділу.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права до спірних правовідносин в частині поділу майна, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення вимог з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про поділ спільного майна подружжя скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 14/100 частин в будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Чорна

Судді: Л.В. Пузанова

І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна