Справа № 308/4218/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., при секретарі Матіко Я.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору оренди та зобовязання звільнити займане приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору оренди обєкту незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Штефана А., буд.26, укладений 01.02.2019 року, та зобовязання звільнити вищевказане займане приміщення.

Заява мотивована тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2018 року шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. За час шлюбу позивач та ОСОБА_2 збудували житловий будинок незавершений будівництвом за адресою: м. Ужгород, вул. Штефана А., буд.26, в якому спільно проживали більше десяти років. Право власності на обєкт незавершеного будівництва зареєстровано за ОСОБА_2 06.12.2006 року. Однак в подальшому, позивачеві стало відомо, що ОСОБА_2 здала в оренду вищевказане приміщення ОСОБА_3 та членам її сімї, чим порушила його право на власність. Вказує, що орендатор без належних на те правових підстав займає його місце проживання, окрім того, фізично перешкоджає його доступу до місця проживання. Стверджує, що порушено його право на розпорядження спільною сумісною власністю, оскільки спірний договір вчинений без врахування його думки як співвласника.

З огляду на зазначене, позивач просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати перешкоди у користуванні обєктом житлової нерухомості, незавершеного будівництва, за адресою: м. Ужгород, вул. Штефана А., 26, шляхом надання вільного доступу до вказаного приміщення.

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 - 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов'язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом забороною вчинення певних дій.

Згідно до п.10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2018 року шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Однак, матеріали справи не містять відомостей та документів, які б підтверджували, що обєкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Штефана А., буд.26, перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Матеріали справи також не містять жодних даних про те, що вжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона ОСОБА_2, яка на даний час є одноосібним власником вказаного майна, у здійсненні перешкод позивачу у користуванні майном, не призведе до порушення гарантованого Конституцією України права на безперешкодне володіння, користування та розпорядження відповідачем своєю власністю та буде співмірним з забезпеченим правом.

Також, судом встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.01.2019 року накладено арешт на обєкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Штефана А., буд.26, що свідчить про те, що сторін позбавлено можливості у оформленні переходу права власності на спірне нерухоме майно на користь третіх осіб.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та непідтвердженою належними доказами, які дають підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд зважаючи на те, що позивачем не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання в подальшому рішення суду або ефективного захисту, приходить до висновку про відсутність підстав для застосування зазначених позивачем заходів забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,157 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору оренди та зобовязання звільнити займане приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4