ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4659/19 Справа № 203/409/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.
суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

05 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити певні дії.
Вказував, що з червня 1999 року він проходить військову службу на різних посадах у Збройних Силах України. За час проходження військової служби характеризував себе лише з найкращої сторони. З 16 січня 2012 року по 28 грудня 2016 року він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення.
Зазначав, що 18 вересня 2016 року командиром Військової частини НОМЕР_1 була складена та підписана службова характеристика на нього з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок). Складена характеристика стала підставою для подальшого пониження його на посаді. Вважає, що вказана характеристика не відповідає дійсності, ґрунтується на суб`єктивному ставленні до нього командира та не має жодних доказів чи підстав з наведенням доводів та аргументації, є такою, що зачіпає його репутацію, честь та гідність. Недостовірною є наступна інформація, викладена у характеристиці: «За час проходження військової служби на займаній посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальник відділення матеріально-технічного забезпечення майор ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо»; «Під час виконання службових обов`язків проявляє активність, але досить часто потребує контролю та нагадування про виконання поставлених завдань»; «Має випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків»; «Мотивація слабка»; «Допускає невпевненість під час практичного застосування вимог статутів та керівних документів»; «Товариський, та при спілкуванні з підлеглими буває неврівноважений»; «Не завжди достатньо розуміє моральні вимоги до офіцерського складу»; «На зауваження реагує емоційно, не завжди розуміючи проступки»; «В цілому дисциплінований, одна допускав дисциплінарні порушення за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, останнім часом знизив вимоги до себе»; «Старанності та ініціативи не проявляє»; «У своїй діяльності критично оцінювався як командуванням частини так і відповідальними особами інших підрозділів частини та відомств суміжними з його посадовими обов`язками».
Посилаючись на те, що вказана недостовірна інформація, поширена командиром Військової частини НОМЕР_1 шляхом підписання службової характеристики, прямо порушує його немайнові права (честь, гідність та ділову репутацію), позивач просив суд визнати недостовірною (такою, що не відповідає дійсності) характеристику, відкликати її та зобов`язати відповідача спростувати таку недостовірну інформацію шляхом направлення відповідного листа із спростуванням до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано недостовірною інформацію, що міститься у службовій характеристиці, складеній (виданій та затвердженій) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 у частині щодо допущення ним дисциплінарних порушень та притягнення за них до дисциплінарної відповідальності.
Відкликано службову характеристику, складену (видану та затверджену) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 , з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестації.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 спростувати визнану судом недостовірну інформацію шляхом направлення відповідного листа (документа) із спростуванням до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 2.114 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що спір має бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства; з службовою характеристикою ОСОБА_1 ознайомився 19 вересня 2016 року, при зверненні з позовом пропустив строк спеціальної позовної давності, передбачений ст. 258 ЦК України в один рік; відкликання службової характеристики призвело до звернення позивача до адміністративного суду Дніпропетровської області з вимогою про скасування наказу відповідача від 08 листопада 2016 року про призначення позивача на нижчу посаду.
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення, просив апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року залишити без змін.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі, з огляду на таке.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з червня 1999 року проходить військову службу на різних посадах в Збройних Силах України. Від 16 січня 2012 року по 28 грудня 2016 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення.
18 вересня 2016 року командиром Військової частини НОМЕР_1 була підписана службова характеристика на позивача з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестації. Складена характеристика була направлена до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону і стала підставою для подальшого пониження позивачі у посаді (а.с. 9).
Характеристика, зокрема, містить такі відомості: «За час проходження військової служби на займаній посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальник відділення матеріально-технічного забезпечення майор ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо»; «Під час виконання службових обов`язків проявляє активність, але досить часто потребує контролю та нагадування про виконання поставлених завдань»; «Має випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків»; «Мотивація слабка»; «Допускає невпевненість під час практичного застосування вимог статутів та керівних документів»; «Товариський, та при спілкуванні з підлеглими буває неврівноважений»; «Не завжди достатньо розуміє моральні вимоги до офіцерського складу»; «На зауваження реагує емоційно, не завжди розуміючи проступки»; «В цілому дисциплінований, одна допускав дисциплінарні порушення за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, останнім часом знизив вимоги до себе»; «Старанності та ініціативи не проявляє»; «У своїй діяльності критично оцінювався як командуванням частини так і відповідальними особами інших підрозділів частини та відомств суміжними з його посадовими обов`язками».
Судом першої інстанції також встановлено, що інформація про допущення позивачем дисциплінарних порушень та притягнення за них до дисциплінарної відповідальності, ґрунтувалася на двох покараннях (догана та сувора догана), призначених наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 27 травня 2016 року №172, від 08 липня 2016 року №222.
Зазначені накази про накладення на позивача дисциплінарних стягнень були скасовані постановами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року (справа №804/6322/16) та від 06 липня 2017 року (справа №804/8555/16), які набрали законної сили (а.с.10 23).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позову в частині визнання поширеної відповідачем відносно позивача інформації про допущення ним дисциплінарних порушень та притягнення за них до дисциплінарної відповідальності недостовірною та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію у спосіб, запропонований позивачем є обґрунтованими у зв`язку з скасуванням наказів позивача про накладення дисциплінарних стягнень. При цьому суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити позов про відкликання складеної характеристики, оскільки особливість цього документа, його службові властивості не дозволяють відкликати окремі його елементи. В іншій частині вимог суд першої інстанції вбачав ознаки оціночних суджень, тому відмовив в решті заявленого позову.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі, зважаючи на наступне.
Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).
Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушення чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Так, згідно з вимогами частини першої статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131) (Страсбург, 08 липня 1986 року) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Аналогічне положення міститься й у статті 277 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена
Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.
Крім того, аналіз національного законодавства та стаття 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення її в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам або хоча б одній особі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що недостовірною в характеристиці ОСОБА_1 від 19 вересня 2016 року є лише інформація про допущення позивачем дисциплінарних порушень та про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки така інформація ґрунтується на фактах притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, які в подальшому спростовані скасуванням наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідними постановами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року (справа №804/6322/16) та від 06 липня 2017 року (справа №804/8555/16), останні набрали законної сили.
Інша інформація, викладена у службовій характеристиці ОСОБА_1 від 19 вересня 2016 року, є оцінкою відповідачем дій позивача, його роботи на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення 385 військового госпіталю (на 400 ліжок), Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок). Ці висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інша інформація, зазначена в службовій характеристиці, крім твердження про допущення позивачем дисциплінарних порушень та притягнення за них до дисциплінарної відповідальності, не містить посилань на факти та є оціночними судженнями, внаслідок чого така інформація не є предметом судового захисту, не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості.
Разом з тим, відкликаючи характеристику, суд першої інстанції не врахував, що фактично ухваленням рішення про визнання недостовірною інформації в частині щодо допущення позивачем дисциплінарних порушень та притягнення за них позивача до дисциплінарної відповідальності, зобов`язавши відповідача спростувати визнану судом недостовірну інформацію шляхом направлення відповідного листа (документа) із спростуванням до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону суд вже захистив порушене право позивача, за таких обставин відсутні підстави одночасно відкликати службову характеристику позивача, яка містить і інші відомості крім недостовірних.
Посилання апелянта на те, що спір має бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства є безпідставними, оскільки згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.
Справи зазначеної категорії не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такі спори не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає суб`єкт владних повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк спеціальної позовної давності, передбачений ст.258 ЦК України в один рік, колегія суддів до уваги не приймає, зважаючи на те, що вказаною статтею передбачена спеціальна позовна давність лише до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, в той час як у даній справі відсутнє розміщення спірної інформації саме у засобах масової інформації.
З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відкликання службової характеристики, складеної (виданої та затвердженої) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 з наступною відмовою в задоволенні цієї вимоги. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року скасувати в частині відкликання службової характеристики, складеної (виданої та затвердженої) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестації.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 приватного до Військової частини НОМЕР_1 про відкликання службової характеристики, складеної (виданої та затвердженої) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестації відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.