Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 521/21810/17

провадження № 61-42207св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

стягувач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

боржник - ОСОБА_2,

заінтересовані особи - державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Процько ГаннаІгорівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року у складі судді: Целуха А. П., та постанову апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2018 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Цюри Т. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з скаргою на рішення державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Процько Г. І., (далі - державний виконавець Процько Г. І.) заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»).

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходився виконавчий лист №2-508/10, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 20 грудня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №1149 від 27 квітня 2007 року у сумі 23 061,50 грн, судового збору - 181,96 грн та витрат на ІТЗ 30,00 грн.

ОСОБА_2 вказував, що 10 жовтня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54797437, яку він отримав поштою лише 23 грудня 2017 року.

ОСОБА_2 просив:

визнати неправомірною постанову державного виконавця Процько Г. І. від 10 жовтня 2017року про відкриття виконавчого провадження №54797437 з виконання виконавчого листа № 2-508/10;

зобов'язати державного виконавця Процько Г. І. поновити порушене право ОСОБА_2 шляхом скасування постанови від 10 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54797437 з виконання виконавчого листа № 2-508/10;

зобов'язати державного виконавця поновити порушене право ОСОБА_2, шляхом вчинення дій (прийняття рішення), спрямованих на закінчення виконавчого провадження №54797437.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2018 року, скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що винесена державним виконавцем 10 жовтня 2017 року постанова про відкриття виконавчого провадження №54797437 є законною і обґрунтованою, строк виконання судового рішення не сплинув, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 відсутні. ОСОБА_2 протягом тривалого часу рішення суду не виконує, від його виконання ухиляється, у той час, як державним виконавцем вживаються дії з виконання рішення суду. На виконанні виконавчий лист перебував неодноразово, про що свідчить кількість відміток державного виконавця про виконання рішення. Остання датується 07 червня 2017 року.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції та зазначив, що 06 жовтня 2016 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про виконавче провадження» і згідно частини першої статті 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, замість 1 року, який існував раніше. Таким чином, оскільки виконавче провадження було закінчено 30 грудня 2014 року, що визнається самим ОСОБА_2 у скарзі та апеляційній скарзі, то строк виконання судового рішення мав настати 30 грудня 2017 року. Оскільки оскаржена постанова по відкриття виконавчого провадження була винесена 10 жовтня 2017 року, то державним виконавцем не були порушені встановлені законом строки для відкриття виконавчого провадження.

Аргументи учасників справи

У липні 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що 30 грудня 2014 року виконавче провадження за виконавчим листом №2-508/10 було закінчено. У подальшому протягом 2015-2016 років, а саме 20 липня 2015 року, 22 липня 2016 року стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-508/10, а 07 червня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання. На момент видачі виконавчого листа №2-508/10 (20 грудня 2011 року) та відповідно на момент його первісного пред'явлення до виконання стягувачем Закон України «Про виконавче провадження» діяв в редакції з урахуванням змін внесених Законом № 2677-VІ. Згідно Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи, видані на виконання судових рішень могли бути пред'явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання відповідним рішенням законної сили. Ураховуючи дату набрання чинності рішенням суду (17 жовтня 2010 року), на підставі якого було видано виконавчий лист №2-508/10, через бездіяльність стягувача, на момент видачі виконавчого листа (20 грудня 2011 року), минув строк пред'явлення його до виконання. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей вчинення стягувачем дій, спрямованих на поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання. Зазначена обставина унеможливлювала відкриття 10 жовтня 2017 року державним виконавцем виконавчого провадження № 54797437 з виконання виконавчого листа №2508/10 за яким минув строк пред'явлення його до виконання.

Згідно відомостей про стан виконання які відображаються у виконавчому листі, ще 30 грудня 2014 року за рішенням державного виконавця виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-508/10 було закінчено. Зазначене рішення про закінчення виконавчого провадження як і неодноразові подальші відмови державних виконавців у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-508/10 не оскаржувались стягувачем у встановленому законом порядку. Відкриваючи 10 жовтня 2017 року виконавче провадження № 54797437, державний виконавець не визначив випадків, які б дозволяли відкрити виконавче провадження за умов його закриття ще у 2014 році, тобто оскаржувана постанова була прийнята за межами повноважень державного виконавця, без дотримання вимог закону.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що Малиновським районним судом м. Одеси 20 грудня 2011 року видано виконавчий лист № 2-508/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1149 від 27 квітня 2007 року у сумі 23 061,50 грн, судового збору - 181,96 грн та витрат на ІТЗ 30,00 грн.

На підставі заяви представника ПАТ «Державний ощадний банк України» про прийняття до виконання указаного виконавчого листа, 10 жовтня 2017року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54797437 про стягнення з ОСОБА_2, на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 23 273,46 грн.

При відмові у задоволенні скарги суди виходили з того, що строки пред'явлення виконавчого листа до виконання переривалися пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2010 року) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2010 року) передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частини першої та другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2010 року) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред'явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред'явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

Аналіз матеріалів справи, зокрема, копії виконавчого листа № 2-508/10, свідчить, що згідно відміток державних виконавців 30 грудня 2014 року виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на той момент). У подальшому 20 липня 2015 року, 22 липня 2016 року у відкритті виконавчого було відмовлено. 07 червня 2017 року на виконавчому листі міститься відмітка про повернення виконавчого документа без прийняття на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2, апеляційний суд не перевірив: чи відбулося переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання; якщо переривалося, то коли саме; чи сплинув строк пред'явлення до виконання виконавчого документу на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2018 року скасувати.

Передати справу № 521/21810/17 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2018 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило