Справа № 522/5478/17
Провадження № 2/522/662/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

03 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря - Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання осіб такими, що втратили право користування та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», Нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Суперфіна Бориса Михайловича, ОСОБА_2 про визнання дій протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2017 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовної заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, на яку в порядку звернення стягнення, як на предмет іпотеки виникле право власності.

28.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кей-Колект», Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», Нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Суперфіна Бориса Михайловича, ОСОБА_2 про визнання дій нотаріуса протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект». 12.02.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 надала до суду заяву про уточнення позовних вимогу зустрічному позові.

20.06.2018 року позивач ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з заявою про залучення співвідповідачів, а саме ОСОБА_2 у якості співвідповідача по цивільній справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування. ОСОБА_2 залучена до участі у справі у якості відповідача.

19.06.2018 року позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання осіб такими, що втратили право користування.

21.09.2018 року до суду надійшла остання редакція зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», Нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Суперфіна Бориса Михайловича, ОСОБА_2 про визнання дій протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Представник позивача у судове засідання з`явився на задоволенні первинного позову наполягав, заперечував у задоволені зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судове засідання з`явилася, на задоволенні зустрічного позову наполягала. Відповідача ОСОБА_2 не з`явилася, була сповіщена належним чином.

Відповідач по зустрічному позову Суперфін Б.М. у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином. Згідно поштових повідомлень за місцем реєстрації нотаріуса - Суперфін Б. М. не знаходиться. Відзиву, заяв, клопотань від нотаріуса не надходило. Документи, що послугували підставою для прийняття оскарженого рішення про реєстрацію права власності не надані.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

11 вересня 2006 року між ОСОБА_1 (далі - позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі-Банк) було укладено кредитний договір № 0 на суму у розмірі 85300,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 430765,00 гривень строком погашення до 11.09.2027 року зі сплатою 10,30% річних за користування кредитними коштами, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 11.09.2006 року.

Відповідно до п. 2.1 з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника Банком приймається двох кімнатна квартира, загальною площею 44.1 кв.м., ринковою вартістю 507101 грн., за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами між Позивачем ( Іпотекодавець ) та Банком (Іпотекодержатель) було укладено Іпотечний договір від 11.09.2006 р. (далі Іпотечний договір)

Пунктом 1.3. Іпотечного договору передбачено, що предметом Іпотечного договору є двохкімнатна квартира, розташована у АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 2.1.1. та 4.1. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках, визначених п.п. 2.1.1.-2.1.2. у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим Договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором.

Згідно п. 4.2. Іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

За п. 4.3., 4.4. Іпотечного договору у випадках, визначених в п.п. 2.1.1.-2.1.2. Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання Іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п. 4.3., Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на Предмет іпотеки.

ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року відступило ТОВ «КЕИ-КОЛЕКТ» право вимоги заборгованості за кредитними договорами.

У зв`язку з укладенням вказаного договору факторингу, за Договором відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та «ТОВ «КЕИ-КОЛЕКТ» від 12.12.2011 р. передано право вимоги за договорами іпотеки. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саенко Е.В та зареєстровано в реєстрі за № 5207- 5208.

З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Борисом Михайловичем внесений запис № НОМЕР_1, відповідно до якого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22651058 від 07.07.2015 р. право приватної власності на квартиру у АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., зареєстровано за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону: право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Частиною 9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Тому, 07.07.2015 року нотаріус мав право виконувати функції державного реєстратора у випадках, коли він при цьому вчинював нотаріальну дію з нерухомим майном і проводити державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

Крім того, пунктами 4 і 5-5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачалось, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують і заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Згідно п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (діючий на момент перереєстрації), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як видно зі змісту договору іпотеки № //2 від 11 вересня 2006 року, він містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки регламентовано в розділі 5 іпотечного Договору. Так, п.5.1 та п.5.2 встановлено, що сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому законом України «Про іпотеку»; шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законом України «Про іпотеку».

Також п. 5.2. зазначеного Договору визначено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору, іпотеко держатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні зазначається який із способів задоволення вимог іпотекодержателя застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Позивачем не спростовані доводи відповідачів та не доведене жодним доказом, що на адресу іпотекодавця направлялося рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження та воно було отримано останнім. Таким чином, суд встановлює, що зазначені обов`язкові вимоги договору відповідачами по зустрічному позову не дотримано.

З матеріалів справи вбачається, що в договорі іпотеки від 11 вересня 2006 року відсутні будь-які посилання про права ТОВ «Кей Колект» на предмет іпотеки, дане товариство не є стороною вказаного договору, а при переході права вимоги за даним договором від банку до товариства, ним не було проведено, згідно зі ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відповідної реєстрації обтяження.

Крім того, нотаріусом, як державним реєстратором не внесене до державного реєстру речових прав відомостей щодо інших документів, які були підставою для виникнення та реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект», а тому прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за останнім не відповідає вимогам «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно».

Ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

З огляду на це, державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» була здійснена нотаріусом всупереч вимогам ч. 5 ст.3, ч. 9 ст. 15, ч.1 ст.16, пунктам 4 і 5-5 ч. першої ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без вчинення нотаріальної дії, оскільки здійснювати державну реєстрацію права власності на майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, міг виключно державний реєстратор, а не нотаріус.

Суд враховує пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , що зазначена квартира є єдиним місцем проживання позивача по зустрічному позову та його дружини ОСОБА_2 , та остання зареєстрована за адресою цієї квартири. Зазначене нерухоме житлове майно, як таке, що відповідає вимогам підпункту першого пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону. Дані обставини не спростовані Банком, з цього приводу докази наявності у відповідачів іншого житла до матеріалів справи не надано.

Суд вказує, що системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв . метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

На підставі викладеного відповідач по зустрічному позову, нотаріус Суперфін Б.М. не вчиняв нотаріальної дій і тому протиправно розглянув заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про державну реєстрацію прав власності і прийняв відповідне рішення без отримання обов`язкових документів.

Також за наслідками прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київа Суперфін Б.М. рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру у АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., за ТОВ «Кей-Колект» фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи викладене, компетенцію нотаріуса щодо вчинення реєстраційних дій та зазначене вище в сукупності, свідчить про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі, оскільки оскаржуване рішення прийнято не в порядок, спосіб та не в межах компетенції, наданої нотаріусу Суперфін Б.М.

Згідно п. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ч. 1ст. 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідком задоволення вимог по зустрічному позову, суд встановлює, що відсутні підстави для захисту прав первинного позивача щодо усунення перешкод у здійсненні права користування зазначеною квартирою та у задоволенні вимог первинного позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання осіб такими, що втратили право користування - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», Нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Суперфіна Бориса Михайловича , ОСОБА_2 про визнання дій протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Суперфіна Бориса Михайловича винесене, як державним реєстратором, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект», як власником на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності № НОМЕР_1 від 07.07.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 15.04.2019 року.

Суддя А.В.Науменко

03.04.19