Справа № 579/1532/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2019 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Сергієнко Ж.М.,

з участю відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кролевець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 листопада 2017 року близько 17 години водій ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував мотоциклом Вікінг, рухаючись у вечірній час в темну пору доби без опадів в межах населеного пункту м.Кролевець в напрямку вул.Залізнична від вул.Франка, на рівному відрізку дороги, в порушення правил дорожнього руху, маючи технічну можливість уникнення виникнення ДТП, в порушення вимог п.п. 12.1, 12.2, 31.1 ПДР, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість керованого ним мотоцикла Вікінг без дорожнього номерного знаку, який перебував у технічно несправному стані несправність фар головного освітлення, втратив контроль над керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним мотоциклу на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з велосипедом під його, ОСОБА_3, керуванням, який рухався на зустріч, внаслідок чого його було доставлено до лікарні.

19.11.2017 р. старшим слідчим СВ Кролевецького ВП ГУНП в Сумській області відомості за даним фактом внесено до ЄДРДР за №0000572 за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №127 від 29.11.2017 р. він, ОСОБА_3, внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани тімяної ділянки справа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя.

Внаслідок дій відповідача йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, окрім того встановлено, що він не порушував правил дорожнього руху, натомість водієм мотоцикла «Вікінг» ОСОБА_1 допущено порушення п.п. 2.9, 12.1, 12.2, 31.1 ПДР.

У зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР №0000572 від 19.11.2017 р. за ч.1 ст.286 КК України, було закрите.

Протиправними діями відповідача йому була завдана як майнова так і моральна шкода у вигляді: технічного пошкодження велосипеду, забійної рани тімяної ділянки справа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови.

Завдана майнова шкода полягає у понесених ним витратах на лікування. Так, внаслідок протиправних дій відповідача він був госпіталізований в хірургічне відділення з травматологічними ліжками Кролевецької ЦРЛ з діагнозом: струс головного мозку, закрита рана голови, де перебував з 18.11.2017 р. до 24.11.2017 р. Відповідач компенсував йому 2000 грн.

Вважає, що для поновлення свого особистого права на життя відповідач повинен відшкодувати йому 5000 грн., що полягає у витратах на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення для відновлення здоровя, купівля велосипеду, оскільки пошкоджений велосипед ремонту не підлягає.

Окрім майнової шкоди неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки травмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. В момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я та життя. В подальшому був змушений проходити стаціонарне лікування, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж всього періоду лікування він почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). В період стаціонарного лікування потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Впродовж певного періоду лікування він був непрацездатним, дотепер залишається обмеження трудової продуктивності, що тягне за собою погіршені можливості отримання прибутків та призводить до зниження добробуту особи. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень він досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Дотепер продовжуються проблеми зі здоровям у вигляді постійних болів, необхідність дотримуватися режиму, обмеження фізичної активності на найближчий рік. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Отримані тілесні ушкодження позбавляють його можливості жити звичайним життям, змушують пристосовуватися до зовнішнього світу. Після отриманої травми він знаходиться у стані сильного нервового стресу, постійно болить голова, неспокійний та нетривалий сон, тривога, пригнічений стан.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на лікування, завданні ушкодженням здоровя, у сумі 5000 грн. та моральну шкоду, завдану ушкодженням здоровя, у сумі 10000 грн.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав.

Позивач, якого належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засіданні, в судове засідання не зявився, надав заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.50).

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, погоджуючись на відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 2000 грн., в іншій частині позовних вимог просили відмовити. Відповідач не заперечував, що внаслідок його дій 18.11.2017 р. позивачу заподіяні легкі тілесні ушкодження та пошкоджено майно велосипед, однак ним було відшкодовано позивачу 2000 грн. майнової шкоди на лікування.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 211 та ч.1 ст.223 ЦПК України суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності позивача.

Суд, заслухавши вступне слово відповідача та його представника, їх додаткові пояснення, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 15 грудня 2017 року, яка набрала законної сили 6 січня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень за те, що він 18.11.2017 року о 17 год. 06 хв. на вул.Залізнична в м.Кролевець Сумської області керував транспортним засобом - мотоциклом «Вікінг», втратив контроль над керуванням транспортним засобом та допустив виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху, внаслідок чого відбулася ДТП із велосипедистом ОСОБА_3 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1, 12.2, 31.1 ПДР України. Під час розгляду в суді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.11 справи про адміністративне правопорушення № 579/1929/17 3/579/763/17).

Статтею 124 КУпАП встановлена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

За змістом постанови суду від 15 грудня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою старшого слідчого СВ Кролевецького ВП ГУНП в Сумській області від 30.11.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.11.2017 р. за №0000572 закрите у звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с. 4 справи про адміністративне правопорушення № 579/1929/17 3/579/763/17). За змістом постанови внаслідок ДТП, яке мало місце 18 листопада 2017 року близько 17 години велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тімяної ділянки справа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя.

Дані про те, що постанова про закриття кримінального провадження була скасована чи оскаржувалася відсутні. Вказана постанова являється письмовим доказом у справі, відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, іншим доказам у справі не суперечить.

Відповідач з постановою та висковками в ній згоден.

Відповідно до епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 1875 ОСОБА_3 з 18.11.2017 р. по 24.11.2017 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Кролевецької ЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана голови (а.с.11).

Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що внаслідок порушення ПДР позивачу заподіяні легкі тілесні ушкодження та пошкоджено транспортний засід велосипед.

Зобов'язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому серед іншого додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Верховний Суд України в постанові від 03 грудня 2014 року (№ 6-183цс14) зазначив, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Враховуючи викладене, суд, погоджується з доводами позивача, що внаслідок порушення ПДР, вчиненого відповідачем, йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження та пошкоджено транспортний засіб велосипед, тобто між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу майновою шкодою є безпосередній причинний звязок і є вина відповідача, що останнім не заперечується.

Судом встановлено, що в рахунок відшкодування майнової шкоди відповідачем сплачено позивачу 2000 грн., про що зазначає позивач в позові та підтверджує у судовому засіданні відповідач.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Сторонам, зокрема позивачу надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 5000 грн. позивач посилався на понесення витрат на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичною призначення для відновлення здоровя, а також на купівлю велосипеду, оскільки пошкоджений велосипед ремонту не підлягає.

Однак позивачем всупереч вимогам ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України не надано суду жодних доказів на підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди, зокрема не надано жодного належного доказу, як-то оригіналів чеків чи накладних на підтвердження витрат на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення за призначеннями лікаря, як і не надано жодних доказів на підтвердження неможливості використання велосипеду за призначенням та вартості відновлювального ремонту чи купівлі нового велосипеду та його вартості.

За змістом ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Враховуючи наведене, беручи до уваги відшкодування позивачу в добровільному порядку 2000 грн. майнової шкоди відповідачем, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення майнової шкоди в розмірі 5000 грн., яка охоплює витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичною призначення та транспртного засобу - велосипеду, не підлягає задоволенню.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до змісту ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, серед іншого, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п.5 вказаної Постанови).

Суд визнає доведеними та обґрунтованими доводи позивача, що між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою є безпосередній причинний звязок і є вина відповідача в її заподіянні.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір моральної шкоди позивачу, який вимагає її відшкодування в розмірі 10000 грн., суд врахував дані обставини, вимоги ст. 23 ЦК України, глибину моральних страждань позивача та ступінь погіршення його здоровя, внаслідок неправомірних дій відповідача позивач отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тімяної ділянки справа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес, відчував тривогу та страх за своє здоров'я та життя, в подальшому з 18.11.2017 р. по 24.11.2017 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Кролевецької ЦРЛ; при цьому суд враховує тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, душевні страждання, повязані з перенесеним стресом, фізичним болем, необхідністю лікування, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди частково обґрунтованими. Поряд з цим суд також враховує майновий і сімейний стан відповідача, зокрема те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей (а.с. 32, 33)

Позивачем всупереч ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України у судове засідання не були надані докази, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Зокрема, не були надані докази про те, що наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього; внаслідок отримання тілесних ушкоджень він досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації; продовжуються проблеми зі здоров'ям у вигляді постійних болів, необхідність дотримуватися режиму, обмеження фізичної активності на найближчий рік; отримані тілесні ушкодження позбавляють його можливості жити звичайним життям, змушують пристосовуватися до зовнішнього світу.

Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Суд оцінює моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та вважає, що він є виваженим і становить адекватну компенсацію в рахунок заподіяної позивачу моральної шкоди та не призведе до його збагачення.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з вимог ст. 5 ЦПК України суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: витрати на сплату судового збору у розмірі 140 грн. 96 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 400 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1195 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_3, місце проживання: поштовий індекс 41300, Сумська область, м.Кролевець, вул.Лісова, 24а, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_1, місце проживання: поштовий індекс 41300, Сумська область, м.Кролевець, вул.Річна, 6, РНОКПП НОМЕР_2, про відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 140 (сто сорок) грн. 96 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 22 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_4