Справа № 755/921/19 Головуючий 1 інстанція- Виниченко Л.М.
Провадження № 22-ц/824/6426/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька після розлучення проживає з нею і відповідач за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 рокусплачує на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн. на місяць, проте цих аліментів недостатньо.

Вказувала, що щороку зростає прожитковий мінімум, додалися регулярні додаткові витрати на розвиток творчих здібностей дитини. Донька хворіє і потребує витрат на ліки, регулярні аналізи, розмір яких склав 5376 грн.Із вересня 2018 року дитина відвідує дитячий садок, в якому обов'язковий «благодійний» щомісячний платіж складає 3500 грн., має регулярні тренування з фігурного катання за спеціальною програмою для покращення роботи м'язів нижньої частини тіла та посилення імунітету, що коштує близько 4000 грн. на місяць. Позивач понесла витрати для придбання обладнання для розвитку здібностей дитини в сумі 5884 грн. Загальна сума щомісячних витрат становить близько 12000 грн. Її прохання розподілити витрати пов'язані із здоров'ям дитини та її навчанням відповідач ігнорує.

Посилалася, що в даний час матеріальний стан відповідача змінився, бо із 24 вересня 2015 року, тобто по досягненню дитиною 3-х років, припинена сплата відповідачем аліментів у розмірі 1373 грн. на її утримання. Окрім того, припинена виплата державної допомоги при народженні дитини, що у сукупності призвело до погіршення її матеріального стану. Відповідач має у власності іноземний автомобіль «Кіа Сееd» та є співвласником двох квартир у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, умисно приховує свої доходи, дитиною не цікавиться, у добровільному порядку не бере жодної участі у регулярних додаткових витратах на дитину.

У зв'язку із наведеним просила збільшити розмір аліментів на утримання доньки

- 2 -

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року, до розміру 3500 грн. на місяць з наступною індексацією, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та стягнутии з відповідача додаткові витрати на дитину щомісячно у розмірі 3000 грн. для оплати передбачуваних додаткових витрат, викликаних хворобою дитини та розвитком її здібностей, починаючи з дня пред'явлення позову і регулярно щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку судом наданих нею доказів, порушення норм матеріального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що у зв'язку із припиненням сплати відповідачем аліментів на її утримання у розмірі 1373 грн. покращився його матеріальний стан, що у свою чергу є підставою для збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Навпаки її матеріальний стан погіршився, бо, окрім аліментів на себе, вона перестала отримувати державну допомогу на дитину. Суд не врахував наявність хронічного захворювання дитини у вигляді хронічного пієлонефриту, що потебує постійних витрат на ліки та проведення аналізів. Суд залишив поза увагою надані нею докази щодо регулярних щомісячних витрат на розвиток здібностей дитини, зокрема відвідування тренувань з катання на ковзанах, які складають 14000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 копію скарги отримав, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих

- 3 -

правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26 вересня 2018 рокуіз відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 2300 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду від 26 вересня 2018 року. При цьому суд виходив із недоведеності факту зміни матеріального стану відповідача після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у сумі 2300 грн.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до приписів ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік збільшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника в результаті якого у нього істотно покращився матеріальний стан, наприклад значно збільшився дохід (заробіток), або він став власником певного майно, яке має значну (істотну) вартість, тощо.

З огляду на відсутність доказів про зміну матеріального стану відповідача, яка б давала підстави для збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив узадоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом того факту, що у зв'язку із припиненням сплати відповідачем аліментів на утримання позивачки у розмірі 1373 грн. покращився його матеріальний стан, що у свою чергу є підставою для збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України необгрунтовані. Припинення сплати аліментів у розмірі 1373 грн. не свідчить про зміну матеріального стану відповідача у розумінні ст.192 СК України, оскільки його дохід не змінився і він не став отримувати більший заробіток чи дохід. До таких же висновків прийшов і суд першої інстанці, вірно вказавши це у рішенні.

Це ж стосується посилань позивачки у скарзі на наявність у відповідача автомобіля «Кіа Сееd» та двох квартир у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що на їїдумку дає підстави для збільшення аліментів. Відповідно до наявних у справі правовстановлюючих документів вказане майно перебувало у власності (спільній власності) відповідача на момент ухвалення рішення Дніпровським районним судом м.Києва від 26 вересня 2018 року про стягнення аліментів на доньку у розмірі 2300 грн., а відтак зміни його майнового стану не відблося.

Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що наявність транспортного засобу та нерухомого майна у відповідача може свідчити про отримання ним реальних доходів і відповідно зміну матеріального стану, оскільки такі доводи грунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідноприписів ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір

- 4 -

прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2027 грн., а відтак встановлений судом розмір аліментів 2300 грн. відповідає рекомендованому законом.

Колегія суддів частково погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

Зокрема, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про відмову у стягненні додаткових вират, пов'язаних із тренуваннями з фігурного катання та придбанням у зв'язку з цим ковзанів та іншого спортивного приладдя.

Такі висновки відповідають положенням ст.185 СК України, згідно якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина потребує додаткових витрат у зв'язку з розвитком певних її здібностей, визначення наявності яких належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів щодо необхідності чи наявності рекомендацій лікарів для зайняття дитиною фігурним катанням, у тому числі не доведено, що такі заняття, пов'язані із розвитком певних здібностей дитини.

Зокрема не встановлено, що дитина має до цього хист і досягла у цьому значних результатів, що і обумовлює подальший розвиток таких здібностей.

Водночас, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду щодо відмови у стягненні додаткових витрат на дитину, пов'язаних із її хворобою.

Судом встановлено, що дані витрати у розмірі 5376 грн. понесені позивачкою у зв'язку із наявністю у дівчинки хронічного захворювання, а відтак у розумінні ст.185 СК України є додатковимми витратами, які підлягають стягненню із відповідача, який має їх нести згідно закону.

Окрім того, суд не врахував, що згідно ч.3 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні додаткових витрат на лікування малолітньої ОСОБА_4 не

- 5 -

грунтується на матеріалах спраив та вимогах закону і підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про стягнення із відповідача на користь позивачки додаткових витрат у розмірі 2688 грн., які становлять половину від понесених позивачкою.

В решті колегія суддів залишає судове рішення без змін.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину щомісячно у розмірі 3000 грн. з огляду на регулярність та передбачуваність таких витрат як необгрунтовані.

Так, надана позивачкою медична документація на доньку ОСОБА_5, зокрема: виписка з історії розвитку від 20 вересня 2016 року, направлення на екстрену/планову госпіталізацію від 12 вересня 2016 року, запис нефролога від 14 вересня 2016 року про встановлення дитині діагнозу хронічний пієлонефрит, виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 29 квітня та 01 вересня 2016 року, де встанволено діагноз ОСОБА_5: гостра респіраторна вірусна інфекція сечовивідних шляхів, інтестинальний синдром, не містять вимог чи рекомендацій лікарів про необхідність систематичної (щотижневої чи рідше) здачі аналізів.

Отже, відсутність відомостей про визначену лікарями періодичність або систематичність проходження такої діагностики, тривалості її в часі, що мають бути підтверджені рекомендаціями лікарів, унеможливлює визначення розміру фінансування таких витрат на лікування наперед, про що вірно вказав суд першої інстанції у рішенні. До того ж, як пояснила сама позивач, за результатами аналізів лікар призначає неоднакове лікування, у зв'язку з чим також неможливо встановити щомісячну вартість необхідних медичних препаратів.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що намагання позивачки обгрунтувати необхідність стягнення судом додаткових витрат щомісяця із недоцільністю її звернень до суду кожного разу після понесення нею додаткових витрат, необгрунтовані.

Щодо доводів про стягнення додаткових витрат, пов'язаних із тренуваннями з фігурного катання та придбанням у зв'язку з цим ковзанів та іншого спортивного приладдя, суд дав оцінку цим доводам вище та визнав їх необгрунтованим.

У зв'язку з частковим задоволенням вимог, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 лютого 2019 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат на лікування дитини скасувати і ухвалити нове, яким вимоги в цій частині задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 (мешкає: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) понесені додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 2688 грн.

- 6 -

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 (мешкає: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: