ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3231/19 Справа № 180/1209/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович про розстрочку виконання постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2018 року

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович про розстрочку виконання постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2018 року задоволено частково.

Розстрочене виконання постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2018 року по цивільній справі №180/1209/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, шляхом сплати суми боргу рівними частинами до 10 числа кожного місяця розстрочки, по 21 204,62 грн. з кінцевим терміном погашення 11 вересня 2019 року включно.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено (а.с. 220-222 том 2).

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 237240 том 2).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду скасувати, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 180/1209/16-ц, рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04.04.2006 року в сумі 453 565 грн. 60 коп., що утворилася станом на 28 квітня 2016 року та складається з: 69 475 грн. 56 коп. - прострочена заборгованість за процентами, 220 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 5 500 грн. - не сплачена щомісячна комісія за кредитом, 38 062 грн. 38 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 120 527 грн. 66 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту. Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.10-16 том 2).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року - скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України»: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №1297/2 від 04.04.2006 року, станом на 03.04.2009 року, в загальному розмірі 292 046 грн. 24 коп., що складається з тіла кредиту в сумі 220 000,00 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 66 546,24 грн. та комісії в сумі 5 500,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 157-162 том 2).

Вказане рішення суду вступило в законну силу і на його виконання судом позивачу було видано виконавчий лист, який переданий для виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О.

Задовольняючи частково заяву про розстрочку виконання судового рішення, суд 1 інстанції, виходив з матеріальних інтересів сторін, фінансового стану відповідача ОСОБА_1, ступеню вини стягувача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів у економіці держави, наміру добровільного виконання відповідачем судового рішення, та дійшов висновку про наявність підстав для розстрочки виконання рішення суду від 11.09.2018 року, однак, виключно в межах одного року з моменту ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, тобто до 11.09.2019 року, що становить 10 місяців з моменту постановлення даної ухвали, з урахуванням добровільно погашеної суми заборгованості, шляхом внесення щомісячних платежів до 10 числа кожного місяця, по 21 204,62 грн. до вересня 2019 року включно.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012 року (п. 3 мотивувальної частини) значиться, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, п. 40).

Європейський суд допускає, що тільки за виняткових обставин Договірні Сторони мають право, зокрема, втручатися у судові провадження з виконання судових рішень, однак таке втручання не повинне спричиняти перешкоди виконанню судового рішення, безпідставно його відстрочувати (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення можливе лише судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов'язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для розгляду заяви і її часткового задоволення.

Звертаючись із заявою про розстрочку виконання рішення суду, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що має намір добровільно виконати судове рішення, однак, на теперішній час не має фінансової можливості погасити заборгованість одноразово. Він являється приватним підприємцем, перебуває на обліку в органах фіскальної служби як підприємець, що обрав спрощену систему оподаткування. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця його дохід за 1 півріччя 2018 року склав 73 098,43 грн. Зазначає, що спрощена система оподаткування це спеціальний податковий режим, який характеризується спрощеним бухгалтерським обліком та звітністю. Згідно з ст. 296.5.4 Податкового кодексу України - платники єдиного податку третьої групи (юридичні особи) у податковій декларації окремо відображають: обсяг доходу, що оподаткований за відповідною ставкою єдиного податку, встановленою для таких платників пунктом 293.3 статті 293 цього Кодексу; обсяг доходу, що оподаткований за подвійною ставкою єдиного податку, встановленою для таких платників пунктом 293.3 статті 293 цього Кодексу (у разі перевищення обсягу доходу). Тобто, витрати, пов'язані з підприємницькою діяльністю, в податковій декларації не відображаються і не враховуються при нарахуванні єдиного податку. Відтак, його середньо-місячний дохід складає близько 12 000 грн і не враховує витрати, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності. Значних заощаджень не має, тому на теперішній час позбавлений можливості виконати судове рішення одноразовим платежем. При розгляді заяви просив суд врахувати ступінь вини сторін у виникненні спору, обставини якого досліджувалися апеляційним судом Дніпропетровської області та відображені в постанові від 11 вересня 2018 року, а також врахувати його бажання добровільно виконати судове рішення. Так, 07 листопада 2018 року за рахунок власних заощаджень ним було сплачено заборгованість в розмірі 30 000 грн, та 27 листопада 2018 року за рахунок власних заощаджень ним було сплачено заборгованість в розмірі 50 000 грн, що підтверджується відповідними квитанціями. Здійснення платежу в розмірі, що орієнтовно складає його квартальний дохід, свідчить про реальність наміру виконати судове рішення.

Розглядаючи питання про розстрочку виконання судового рішення, суд 1 інстанції враховував рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року по справі № 2-127/11 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04.04.2006 року, в якому колегія суддів, аналізуючи докази у справі, дійшла висновку про те, що банк належним чином не виконав умови кредитного договору; у сторін виник спір щодо нарахування банком відсотків за користування кредитом на грошові кошти, які банком позичальнику фактично не надавались; банк не перерахував відсотки за користування кредитом, які позичальник сплатив за не отриману суму кредиту. У зв'язку із даним спором позичальник припинив сплату кредитних коштів. Вказані обставини суд розцінив в контексті доведеності вини саме банку у виникненні спору.

Також, вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд 1 інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду здійснено два платежі по заборгованості у розмірі 30 000 грн. та 50 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями від 07.11.2018 року та від 27.11.2018 року. Дані обставини суд розцінив, як підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на добровільне виконання рішення.

Однак, з вказаними судом висновками та підставами щодо часткового задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення колегія суддів не погоджується та звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 435 ЦПК України при вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення суд має враховувати саме ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в своєму рішенні від 28 березня 2016 року по справі № 2-127/11 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором саме у зв'язку з їх передчасністю, оскільки не вирішено спір щодо недійсності кредитного договору. В свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року в рамках розгляду справи № 2-127/11 позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору відновлюваної кредитної лінії № 1297/2 від 04.04.2006 року залишена без розгляду.

Вказані вище судові рішення у справі № 2-127/11 Марганецького міського суду Дніпропетровської області набрали законної сили.

Також, колегія суддів враховує, що у постанові апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2018 року, виконання якої просив розстрочити заявник, доведені обставини щодо несвоєчасного повернення ОСОБА_1 суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами, а тому посилання суду 1 інстанції на встановлені судовим рішенням обставини по іншій справі № 2-127/11 є необґрунтованими.

Висновку суду щодо вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на добровільне виконання рішення, також не є підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення.

Отже, враховуючи сукупність зібраних у справі доказів, колегія суддів вважає, що заявник не обґрунтував та не підтвердив наявність виняткових обставин, у зв'язку з якими слід було б розстрочити виконання судового рішення, а зазначені в заяві ОСОБА_1 обставини в розумінні ст. 435 ЦПК України не є такими, що істотно ускладнюють виконання постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2018 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 1 762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 383-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: