Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 522/9604/16-ц

провадження № 61-3863св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - дочірнє підприємство «Юрікс»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу дочірнього підприємства «Юрікс» на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі судді

Ващенко Л. Г.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Юрікс» (далі - ДП «Юрікс») про стягнення боргу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 30 жовтня

2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ДП «Юрікс» на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 10 000,00 доларів США.

Стягнуто з ДП «Юрікс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 530,00 грн.

ДП «Юрікс» оскаржило рішення місцевого суду в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу представника ДП «Юрікс» - Бута І. О. повернуто.

Апеляційний суд зробив висновок про необхідність повернення апеляційної скарги у зв'язку з тим, що вона подана представником ДП «Юрікс», який не є адвокатом.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

18 лютого 2019 року ДП «Юрікс» через засоби поштового зв'язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що провадження у справі розпочато у травні 2016 року, тобто до набрання чинності 30 вересня 2016 року Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», тому, враховуючи положення розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, апеляційну скаргу мав право подавати представник відповідача - фізична особа за довіреністю.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Приморського районного суду міста Одеси.

13 березня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

14 березня 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2019 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимоги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за результатами чого зробив такі висновки.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків суду апеляційної інстанції:

25 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Юрікс» про стягнення боргу, який рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2018 року задоволено.

У листопаді 2018 року представник ДП «Юрікс - Бут І. О. подав апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції, яку апеляційний суд оскаржуваною ухвалою повернув.

Повертаючи скаргу, суд апеляційної інстанції, застосувавши положення статті 357 ЦПК України, зробив висновок про те, що апеляційна скарга подана представником, який не є адвокатом, тому суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Однак із таким висновком погодитись не можна.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України № 1401-VIII

від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

Відповідно до частини третьої статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

У підпункті 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України зазначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1, та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції здійснюється з 01 січня

2018 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Згідно зі статтею 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до підпункту 18 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України.

Отже, з 01 січня 2018 року представництво у судах апеляційної інстанції в справах, провадження у яких розпочате після 30 вересня 2016 року, має здійснюватися адвокатами. Якщо провадження розпочате до 30 вересня 2016 року, то представництво у судах апеляційної інстанції може здійснюватися представниками, які не мають статусу адвоката.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов'язків цивільного характеру» пов'язується з поданням цивільного позову (зокрема, REDKA v. UKRAINE, № 19164/04, § 32, ЄСПЛ, від 21 червня 2007 року; VASILCHUK v. UKRAINE, № 31387/05, § 49, ЄСПЛ, від 10 грудня 2009 року). Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов'язків цивільного характеру (LITVINYUK v. UKRAINE, № 55109/08, § 19, ЄСПЛ, від 01 березня 2018 року).

Тлумачення підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини до визначення початку «вирішення спору», свідчить, що цей підпункт повинен застосовуватися як до тих проваджень в яких постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, так і до тих, в яких постановлено ухвалу про повернення позовної заяви.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою у травні 2016 року.

Провадження у цій справі відкрито 31 травня 2016 року, тобто до 30 вересня 2016 року.

Таким чином, апеляційний суд безпідставно повернув апеляційну скаргу

ДП «Юрікс».

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Юрікс» задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило