Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4140/18

номер провадження 2/695/476/19

17 квітня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на своє утримання у звязку із продовженням нею навчання та просила стягнути з відповідача 1/3 частину всіх видів заробітку останнього, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з моменту предявлення позову до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між її матірю та відповідачем по справі був укладений шлюб, який на час звернення до суду із даною позовною заявою був розірваний. Від вказаного шлюбу народилася позивач по справі. Шлюб виявився невдалим, а тому сімя розпалася позивач та її матір почали проживати окремо від відповідача, а оскілки відповідач по справі не бажав надавати кошти на утримання позивача, то з нього стягувались аліменти в примусовому порядку на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2004 року.

Позивач наполягає, що у звязку із тим, що відповідач не підтримував з нею жодних відносин, вихованням не займався та уваги не приділяв, вона змінила своє прізвище із ОСОБА_2 на ОСОБА_1.

Оскільки вона досягла повноліття, аліменти з відповідача у примусовому порядку на її утримання не стягуються, а відповідач добровільно фінансової допомоги на утримання своєї дочки не надає, хоча дочка потребує допомоги, так як продовжує навчання. Станом на дату звернення до суду ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені ОСОБА_3».

Відповідач матеріально нічим не допомагає, хоча, як наполягає позивач по справі, має постійний, стабільний, достойний заробіток. Коштів матері позивача критично не вистачає на належне утримання своєї повнолітньої дочки, а тому позивач звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів на своє утримання із відповідача у примусовому порядку.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 27.12.2018 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач по справі позовні вимоги визнав частково та наполягає, що він розуміє свій обовязок сплачувати аліменти на утриманні його дочки, яка продовжує навчання, однак заявлений розмір аліментів є необґрунтований, оскільки доходи відповідача є недостатніми для належного виконання усіх аліментних зобовязань. Так відповідач наполягає, що він тяжко хворіє, має ІІ групу інвалідності та на своє лікування витрачає більшу частині свого доходу. На думку відповідача, позивач не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в заявленому нею розмірі, а враховуючи наявність хвороби відповідача та незначного матеріального доходу, вважав за можливе сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку.

Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР №082037 від 27.12.2000 ОСОБА_4 народилася 05.12.2000 року, а її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Згідно із свідоцтвом про зміну імені (серії І-СР №007006 від 24.12.2016 року) ОСОБА_6 змінила своє прізвище із ОСОБА_5 на ОСОБА_1.

Як вбачається з довідки виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені ОСОБА_3» №147 від 06.11.2018 року, ОСОБА_1 є студентом 2 групи БТ-72 факультету біотехнології і біотехніки КПІ ім.. ОСОБА_3 та навчається на денній формі навчання та закінчує університет у червні 2021 року.

Таким чином судом встановлено, що позивач є дочкою відповідача по справі, яка досягла повноліття та навчається в навчальному закладі за денною формою навчання.

Відповідно до ст.,ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином та з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення, в тому числі в період навчання у навчальному закладі покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При визначені розміру аліментів на утримання дочки сторін, що продовжує навчання, суд враховує матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище, як підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав, тим більше визнав свою можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частини із усіх своїх доходів.

Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Разом з тим, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обовязковим дотриманням норм чинного законодавства.

Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в своєму позові посилалася на те, що відповідач має постійний, стабільний, достойний заробіток, а тому може та зобовязаний сплачувати аліменти у розмір 1/3 частини всіх видів заробітку.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того ч. 1 ст. 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Нормами ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до п. 20 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається із пенсійного посвідчення серії ААІ №885722, а також виписки з історії хвороби та свідоцтва про хворобу, відповідач має ІІ групу інвалідності та незадовільний стан здоровя, а згідно з довідкою про доходи від 07.11.2018 року за №2362 відповідач отримує заробітну плату, сукупний розмір якої не дає можливості суду прийти до висновку про достатній заробіток відповідача для належного виконання своїх аліментних зобовязань у розмірі, який заявлений позивачем.

Вказані обставини безумовно впливають на матеріальний стан відповідача та відповідно можливість виконувати аліментні зобовязання, які заявлені позивачем.

Разом із тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Як вже зазначалося вище, суд не може при винесенні судового рішення ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/3 частини усіх його доходів є не обґрунтованою та такою, яка не підтверджена жодними доказами.

Окрім того суд також враховує положення ст.,ст. 199 та 200 СК України, щодо умови, що обоє батьків у рівній кількості повинні надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини.

Окрім того суд також враховує, що статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Так вирішуючи дану справу, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісяця не може бути задоволеною, оскільки, як вбачається судом ОСОБА_1 є повнолітньою, а тому на неї не можуть поширюватися норми ч. 2 ст. 182 СК України.

Окрім того прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, на час звернення позивача до суду із вказаним позовом встановлювався ЗУ «Про Державний бюджет на 2018 рік», згідно з яким розмір прожиткового мінімуму встановлений для дітей віком до 18 років.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів в сумі не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку задоволенню не підлягають, оскільки вони є не обґрунтованими, не відповідають нормам чинного законодавства.

Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітня дочка, яка є позивачем по справі та яка навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобовязаний надавати допомогу повнолітній дочці. Однак розмір аліментів, який заявлений позивачем є не обґрунтованим, а тому суд приходить до висновку, що із відповідача необхідно стягувати 1/4 частину всіх видів його заробітку, що буде відповідати як інтересам батькі, так і повнолітньої ОСОБА_1.

Суд також приходить до висновку про віднесення судових витрат за рахунок бюджету, оскільки сторони звільнені від сплати судового збору (позивач при подачі позову до суду, а відповідач є інвалідом ІІ групи).

На підставі зазначеного та керуючись ст. 10,

ст., ст. 264, 265 ЦПК України,

ст.,ст. 199, 200 СК України суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іден. код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання останньої як повнолітньої дочки, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи стягнення із 07.12.2018 року, і до закінчення навчання, тобто до червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.