Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2019 р. Справа № 608/548/18

Номер провадження2/608/78/2019

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

позивача ОСОБА_1 та його представників адвокатів Чудопалова Ю.Ю. та Прислопського В.Я.

відповідачки ОСОБА_4 та її представника адвоката Дяків О.Я.

представника третьої особи адвоката Сагайдака В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору -- публічного акціонерного товариства "Універсал банк", про поділ спільного майна подружжя,--

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В позовній заяві позивач вказав, що 28 квітня 2001 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований в Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 58. За час шлюбу подружжям нажито нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок з господарською будівлею та спорудою загальною площею 226,6 квадратних метрів, житловою площею 108,0 квадратних метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

7 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 26/054-к, згідно з яким Банк надав позивачу кредит в сумі 50 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №26/054-к від 07.08.2007 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений Іпотечний договір. Предметом іпотеки за даним договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_2, земельна ділянка площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_1, незавершений житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, цегляний, загальною площею 226,6 квадратних метрів, житловою площею 108,0 квадратних метрів.

Згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2015 року задоволено позовну заяву ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 39 616, 25 доларів США. Вирішено звернути стягнення на предмети іпотеки, що належать відповідачці за Іпотечним договором від 11 вересня 2007 року, а саме на: земельну ділянку площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_2, земельну ділянку площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_1, незавершений житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, цегляний, загальною площею 226,6 квадратних метрів, житловою площею 108,0 квадратних метрів.

15 серпня 2017 року Чортківським районним судом Тернопільської області у справі № 608/1221/17 розірвано шлюб між сторонами.

Таким чином, вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи норми чинного сімейного законодавства, позивач ОСОБА_1 просив у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарською будівлею та спорудою, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарською будівлею та спорудою, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 828 квадратних метрів, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Розподілити в рівних частках між сторонами зобов'язання за Кредитним договором № 26/054-к від 07 серпня 2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк».

У травні 2018 року від представника ОСОБА_4 - Дяків О. Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що відповідачка на даний час є власником зазначеного у позовній заяві майна, а тому немає підстав для визнання за нею права власності на 1/2 частину цього майна. Щодо позовної вимоги про розподіл в рівних частинах між сторонами зобов'язання за кредитним договором, вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню і по своїй суті є нікчемною, оскільки є рішення суду від 20 липня 2015 року, яким визначено способи стягнення за даним кредитним договором, вказане рішення є законним та не оскаржувалось сторонами. А тому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити за безпідставністю.

Ухвалою Чортківського районного суду від 27 липня 2018 року за клопотанням представника позивача Чудопалова Ю. Ю. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

В січні 2019 року від третьої особи - ПАТ «Універсал Банк» надійшло пояснення щодо позовних вимог, в якому представник зазначив, що спірне нерухоме майно знаходиться під іпотекою в Банку відповідно до Іпотечного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_4 11.09.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №26/054-к від 07.08.2007 року, який був укладений із ОСОБА_1, за умовами якого Банк надав останньому грошові кошти (кредит) в сумі 50 000,00 доларів США у тимчасове платне користування, на умовах визначених даним договором та з терміном їх остаточного погашення 06.08.2027 року. Відповідно до п.3.1.2. Іпотечного договору Іпотекодавець (ОСОБА_4) зобов'язана не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб. Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за Кредитним договором №26/054-к від 07.08.2007 року не виконував належним чином, що призвело до виникнення у нього заборгованості за кредитним договором, та на численні повідомлення від Банку про погашення заборгованості не реагував, а тому Банк звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором кредиту. Рішенням Чортківського районного суду від 20 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь Банку 39 616,25 доларів США та звернуто стягнення на предмети іпотеки, які належать ОСОБА_4 на праві приватної власності в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед Банком. Враховуючи той факт, що станом на сьогоднішній день борг ОСОБА_1 за Кредитним договором №26/054-к від 07.08.2007 року перед Банком не погашений, а відтак Банк вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя в частині поділу спільного нерухомого майна подружжя незаконними. Єдине, що можна поділити між подружжям у даній справі, є лише розділення в рівних частках між ними зобов'язання за Кредитним договором №26/054-к від 07.08.2007 року. На підставі наведеного, ПАТ «Універсал Банк» просить частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 шляхом розділення в рівних частках між ними зобов'язання за вищевказаним кредитним договором.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники - адвокати Чудопалов Ю. Ю. та Прислопський В. Я. позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник адвокат Дяків О. Я. не визнають позову, вважають його безпідставним, просять відмовити у його задоволенні з мотивів, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи - публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - адвокат Сагайдак В. В. в судовому засіданні підтримав позицію, яка викладена в поясненні Банку на позов позивача.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СК України передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Судом встановлено, що з 28 квітня 2001 року по 29 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі і за час шлюбу ними було набуто наступне майно.

Так, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 відповідачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,0828 га у межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_2. Державний акт видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 вересня 2004 року, посвідченого нотаріусом Лесейко С. В., зареєстрованого в реєстрі за № 4051, згідно якого ОСОБА_4 купила належну ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 828 кв. м, розташовану на території Чортківської міської ради по АДРЕСА_1, надану для обслуговування житлових та господарських будівель, що належала продавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5, виданого Чортківською міською радою 21 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_8.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 відповідачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,0828 га у межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_1. Державний акт видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 вересня 2004 року, посвідченого нотаріусом Лесейко С. В., зареєстрованого в реєстрі за № 4053, згідно якого ОСОБА_4 купила належну ОСОБА_9 земельну ділянку розміром 828 кв. м, розташовану на території Чортківської міської ради Тернопільської області, надану для обслуговування житлових та господарських будівель, що належала продавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6, виданого Чортківською міською радою 21 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_9.

У відповідності із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_7 відповідачка ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарською будівлею та спорудою загальною площею 226,6 кв. м, житловою площею 108,0 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Чортківському обласному комунальному міжрайонному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_4 24 грудня 2009 року за реєстровим № 10054.

7 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та позивачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 26/054-к, за умовами якого Банк надав останньому грошові кошти (кредит) в сумі 50 000,00 доларів США у тимчасове платне користування, на умовах визначених даним договором та з терміном їх остаточного погашення 06.08.2017 року.

З метою забезпечення виконання Кредитного договору № 26/054-к від 07.08.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (Іпотекодержатель) та відповідачкою ОСОБА_4 (Іпотекодавець) 11 вересня 2007 року укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 5596.

В якості забезпечення вимог позивача ОСОБА_1, що випливають з Кредитного договору № 26/054-к від 07.08.2007 року Іпотекодавець передав Іпотекодержателю майно, а саме: земельну ділянку площею 828 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в межах згідно з планом, яка належить відповідачці ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3; земельну ділянку площею 828 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в межах згідно з планом, яка належить відповідачці ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності за. земельну ділянку серії НОМЕР_4. На вищевказаних земельних ділянках знаходиться житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, незакінчений будівництвом, процент готовності якого становить 86 %.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором від 7 серпня 2007 року ПАТ «Універсал Банк» у 2015 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. Стягнуто з позивача ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 39 616, 25 доларів США. Звернуто стягнення на предмети іпотеки, які належать відповідачці ОСОБА_4 за Іпотечним договором від 11.09.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 5596, а саме на: земельну ділянку площею 828 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 828 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, незакінчений будівництвом, процент готовності якого становить 86 %, що знаходиться в АДРЕСА_2, шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 26/054-к від 07.08.2007 року для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в сумі 39 616, 25 доларів США.

З таким рішенням сторони погодилися і його в апеляційному порядку не оскаржували.

Задовольняючи позов в частині звернення стягнення на іпотечне майно, суд виходив з того, що згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Вказана норма є визначеною законом підставою припинення права власності і, в даному випадку, вчинення будь-яких реєстраційних дій закон не вимагає. Сам процес переходу права власності до іншого власника може бути розтягнутий в певному часі, в зв'язку з проведенням виконавчих дій щодо продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах, а тому посилання представників позивача на те, що на даний час реєстрація припинення права власності на спірне майно не проведена, а тому таке майно може бути предметом поділу, не грунтується на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, оскільки вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки були предметом предметом іпотеки, на які рішенням суду звернуто стягнення, то в силу положень п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності відповідачки ОСОБА_4 на нього припинилось, відповідачка ОСОБА_4 втратила статус правомочного власника цього майна, а відтак, зазначений будинок та земельні ділянки на теперішній час не можуть бути об'єктом права спільної власності подружжя, а тому не підлягають поділу.

В позовній заяві позивач просить розподілити в рівних частках між сторонами зобов'язання за кредитним договором № 26/054-к від 7 серпня 2007 року, укладеного з публічним акціонерним товариством "Універсал Банк".

В позовній заяві такі вимоги позивачем не конкретизовано, не вказано, яке саме зобов'язання за кредитним договором він просить розділити, не вказано суть такого зобов'язання.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Однак, під час судового розгляду справи встановлено, що позивач просить провести поділ заборгованості за кредитним договором в сумі 39 616, 25 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_4 такі вимоги в судовому засіданні заперечила, посилаючись на те, кошти за кредитним договором були витрачені не на потреби сім'ї, а на потреби самого позивача.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлюється, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.

Тлумачення частини 4 статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону (ст. 81 ЦПК) покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред'явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред'явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Між тим, позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що кошти за кредитним договором були використані в інтересах сім'ї, а тому із-за таких обставин суд не знаходить правових підстав задовольнити такі позовні вимоги.

Водночас суд зазначає, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 39 616, 25 доларів США.

Таке рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п. 2.3 Рішення Конституційного Суду УКраїни від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018 "У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 294, статті 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення") за частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України; обов'язковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Імперативні приписи щодо обов'язковості до виконання судових рішень, які набрали законної сили, містяться й у всіх процесуальних кодексах України (частина перша статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, частина перша статті 18 Господарського процесуального кодексу України, частина друга статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, частина друга статті 21 Кримінального процесуального кодексу України).

Отже, за змістом пункту 9 частини другої статті 129, частини першої статті 1291 Конституції України у зв'язку з її пунктом 2 частини другої, частиною п'ятою статті 81, пунктами 3, 5 частини сьомої статті 126, пунктами 4, 5 частини першої статті 1491 набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей. Основною з цих властивостей є обов'язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя.

Тому зобов'язання позивача перед банком щодо виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору не підлягають поділу між колишнім подружжям, враховуючи те, що питання стягнення боргу за вказаним кредитним договором вирішено рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2015 року, яке є обов'язковим до виконання. Відповідно до чинного законодавства суд не має правових підстав виносити інше рішення, яким буде суттєво змінюватися рішення від 20 липня 2015 року щодо визначеного цим рішенням боржника, відповідального за сплату боргу за кредитним договором.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного суд не має підстав і для задоволення вимог позивача про розподіл в рівних частках між сторонами зобов'язання за кредитним договором № 26/054-к від 7 серпня 2007 року, укладеного з публічним акціонерним товариством "Універсал Банк".

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в справі суд покладає на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 69 Сімейного кодексу України, ст.ст. 346, 572, 575, 586 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 9, 10, 33 Закону України «Про іпотеку», ст. 22, 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст. 1, 20 Закону України "Про заставу", ст.ст. 5, 12, 13, 18, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,--

ВИРІШИВ:

Відмовити за безпідставністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору -- публічного акціонерного товариства "Універсал банк", про поділ спільного майна подружжя.

Процесуальні витрати покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення -- 18 квітня 2019 року.

Суддя: В. І. Парфенюк