КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1105/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Мирошниченко О.В.
752/4814/17-ц Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, -

у с т а н о в и в :

У березні 2017 року позивач пред'явив позов до відповідача, у якому просив стягнути з нього безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 17 750 доларів США, що становить 377 500 грн.. Зазначав, що 07.12.2012 року позивач передав відповідачу у приміщенні АТ «Астра банк» грошові кошти у розмірі 17 750 доларів США для погашення кредитної заборгованості останнього, після чого відповідач повинен був відчужити позивачу два машиномісця у смт. Козин, однак, машиномісця відповідачем так і не були відчужені на користь позивача, а повернути у добровільному порядку грошові кошти у вказаному розмірі відповідач відмовляється.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Уважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що відповідач не заперечує той факт, що 07 грудня 2012 року в приміщенні відділення банку «Астра Банк» позивач вніс в касу банку 17 750, 00 доларів США, та погасив частину заборгованості по кредиту відповідача, однак останній не надав розписку позивачу про отримання ним вказаної суми. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на визнання відповідачем факту передачі йому позивачем коштів на погашення кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що позивачем суду першої інстанції не надано жодних належних чи допустимих доказів, які б підтверджували обставини безпідставного набуття ним коштів, через те, що їх ніколи не існувало.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що позивач вказує на набуття відповідачем безпідставно грошових коштів у розмірі 17 750 доларів США, та просить їх стягнути у судовому порядку з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Матеріали справи містять копію квитанції № 30471 про здійснення обмінно-валютної операції від грудня 2012 року, з якої убачається, що ОСОБА_1 здійснив у банківській установі обмінно-валютну операцію грошових коштів у розмірі 17 750 доларів США (а.с. 15).

Оригінал вказаної квитанції відсутній у жодної із сторін спору, оскільки вилучений органом досудового розслідування.

Також матеріли справи містять квитанцію від 07.12.2012 року про внесення грошових коштів у розмірі 289 282,18 грн. ОСОБА_2 для погашення заборгованості за кредитним договором від 27.07.2011 року (а.с. 16).

Указаними доказами сторона позивача обґрунтовує набуття відповідачем без достатньої правової підстави грошових коштів позивача у розмірі 17 750 доларів США.

У 2015 році ОСОБА_1звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 17 750 доларів США, вважаючи їх грошовими коштами переданими у позику останньому, проте рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1відмовлено (а.с. 34-38).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що встановленими в ході судового розгляду можливо вважати лише обставину здійснення позивачем у грудні 2012 року обмінно-валютної операції у приміщенні АТ «Астра Банк», яка сама по собі жодним чином не доводить безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, належних позивачу у розмірі 17 750 доларів США. Встановити ж обставини безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, належних позивачу у розмірі 17 750 доларів США, суд позбавлений можливості, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача та зазначені останнім обставини, в розпорядження суду не надано, матеріали цивільної справи таких доказів не містять, а свої висновки суд не може ґрунтувати на припущеннях та усних поясненнях позивача і його представника.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним установленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Звернувшись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач безпідставно набув 17 750 доларів США, що підтвердив у своїх поясненнях наданих слідчому Обухівського РВ ГУ МВС України, у яких останній підтвердив факт того, що він (ОСОБА_1.) 07.12.2012 року в приміщенні відділення банку «АСТА БАНК» вніс в касу банку 17 750 доларів США, яким погасив частину заборгованості по кредиту відповідача ( ОСОБА_2.) та жодних розписок йому не надавав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, на підтвердження позову ОСОБА_1 надав копії квитанцій №№ 30471 та 30488, відповідно до яких 07.12.2012 року о 09:37 ОСОБА_1 здійснив валютно-обмінну операцію, за якою здавши 17 750,00 доларів США отримав 144 840,00 грн., а о 09:39 ОСОБА_2, здійснив валютно-обмінну операцію, за якою здавши 17 750,00 доларів США також отримав 144 840,00 грн.. Крім того позивачем надано квитанцію від 07.12.2012 року про внесення грошових коштів у розмірі 289 282,18 грн. ОСОБА_2 для погашення заборгованості за кредитним договором від 27.07.2011 року.

Аналізуючи надані позивачем докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що з них не можна встановитинаявність обставин (фактів), про які стверджує ОСОБА_1. Копії , наданих ним квитанцій, підтверджують лише факт здійснення як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 07.12.2012 року валютно-обмінних операцій та внесення ОСОБА_3 у рахунок погашення кредиту грошових коштів.

Зазначені докази не свідчать про те, що між сторонами 07.12.2012 року відбулись будь-які боргові правовідносини як про це зазначає позивач.

Аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на визнання відповідачем факту передачі йому позивачем коштів на погашення кредиту, що зафіксовано в постанові слідчого Обухівського РА ГУ МВС України в Київській області від 13.08.2014 року про закриття кримінального провадження, також не заслуговує на увагу, оскільки вказаний доказ не можна вважати таким, що з достовірністю підтверджує визнання відповідачем обставин отримання ним коштів, так як визнання обставини, яку повинна доказувати інша сторона, не означає згоду того, хто цю обставину визнав, із запропонованою оцінкою цієї обставини.

Так, як убачається із постанови слідчого Обухівського РА ГУ МВС України в Київській області від 13.08.2014 року, ОСОБА_2, допитаний у якості свідка визнавав, що ОСОБА_1 вніс в касу банку 17 750 доларів США, якими погасив частину його (ОСОБА_2.) заборгованості по кредиту, який складав 300000,00 грн., а в свою чергу він (ОСОБА_2) вніс таку ж суму грошей та погасив іншу половину кредиту. Проте вказану обставину ОСОБА_2 пояснював тим, що в 2011 році придбав у ОСОБА_1 як голови кооперативу «Олександрівський» квартиру та два машиномісця, для чого взяв кредит на суму 300 000,00 грн., передавши квартиру в заставу банку «Астра Банк», проте квартира не була здана в експлуатацію, а ремонтні роботи не закінчені. Оскільки він (ОСОБА_2.) сказав, що необхідно щось робити чи скасовувати угоду купівлі-продажу, чи компенсувати кредит, ОСОБА_1, який був обізнаний про його кредит, запропонував погасити 50 відсотків його кредиту, суму близько 150 000,00 грн., як компенсацію за не виконані обов'язки по здачі та закінченні будівництва квартири, на що він погодився.

Тобто, визнавши факт сплати ОСОБА_1 частини його кредиту, ОСОБА_3 із запропонованою позивачем оцінкою цієї обставини, не погоджується, а вказує про зовсім інші обставини, які ОСОБА_1 не спростовані, унаслідок чого даний доказ не можна визнати належним та допустимим.

Отже, надані позивачем документи на підтвердження заявлених вимог не містять ознак письмових доказів та не можуть бути достовірними доказами на підтвердження вимог ОСОБА_1, оскільки частина 6 статті 81 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

На підставі викладеного рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави до скасування якого відсутні, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук