Справа № 467/1395/18
12.04.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.,
за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Звернувшись до суду із цим позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 20 вересня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язавшись слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту та вчасно погашати заборгованість.
Втім, своїх зобов`язань відповідач не дотримався, внаслідок чого станом на 18 листопада 2018 року має заборгованість перед банком у сумі 12 294, 09 грн., а саме : за тілом кредиту у розмірі 455, 08 грн., за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 645,32 грн., за пенею у розмірі 9 322, 54 грн., а також за штрафами - його фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 571, 15 грн.
У зв`язку із таким, позивач через свого представника просив стягнути вказану заборгованість з відповідача на його користь, а так само і сплачений ним судовий збір за подання цього позову у розмірі 1 762, 00 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав до заяву, в якій просить розглянути справу без його участі і зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а у разі неявки відповідача - не заперечує проти ухвалення заочного рішення ( а.с. 4, 34).
Відповідач у судове засідання також не прибув, викликався у нього неодноразово за адресою зареєстрованого місця проживання ( а.с.37) шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
При цьому, відповідач будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач неодноразово повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що підтверджується відповідною заявою його представника.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
За таких обставин, суд, перевіривши доводи, на які посилається позивач, оцінивши наявні у нього докази, ураховуючи правила заочного розгляду справи, з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до такого.
Так, суд установив, що 20 вересня 2010 року відповідач підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився із тим, що вона разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", а також "Тарифами Банку" та "Пам`яткою клієнта" становить Договір про надання банківських послуг, укладений між ним та позивачем, що підтверджується його підписом
За умовами укладеного між сторонами договору, позивач отримав кредит розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування ним у розмірі 27,60 % річних і відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за ним, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Процентна ставка, при цьому, змінювалась протягом строку користування кредитною карткою, а саме : з 09 вересня 2014 року була підвищена до 32, 40 %, а з 01 квітня 2015 року до 42,00 %.
Крім того, умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено сплату позичальником пені у разі несвоєчасного погашення заборгованості, а також штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з зобов`язань.
Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
Та як установив суд у цьому випадку, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував не належно, про що свідчать дані наданого позивачем розрахунку заборгованості. Зокрема, із цього слідує, що позивач сплачував тіло та відсотки за користування кредитними коштами нерегулярно, а останнього разу здійснив платіж 03 квітня 2017 року в сумі 208,00 грн.
Внаслідок такого, у відповідача нього виникла заборгованість перед позивачем, а саме: за тілом кредиту у розмірі 455,08 грн., за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 645,32 грн.
Але частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
А за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (1 статті 1054 ЦК України).
При цьому, згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З огляду на ці положення закону та установлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача у цьому випадку є обґрунтованими, проте, на переконання суду, вони підлягають частковому задоволенню.
Так, суд вважає що заборгованість за тілом кредиту та відсотками за його використання підлягає задоволенню у розмірі, що пред`явлений позивачем, тобто, 455,08 грн. за тілом кредиту та у розмірі 1 645, 32 за нарахованими відсотками відповідно.
Проте, суд не погоджується із вимогою позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 9 322, 54 грн., зокрема, виходячи із такого.
Як слідує із позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач пред`явив вимогу не лише про стягнення пені, а й штрафів, передбачених п. 2.1.1.7.6. Умов та правила надання банківських послуг.
Розмір який установлено тарифами обслуговуання кредитних карт ( а.с. 9).
Між тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України), а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Тож, можна зробити висновок, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що є недопустимим.
При уьому, суд виходив із того, що в жодному нормативно-правовому акті та акті судової практики не закріплено висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню, у разі посилання суду на ст. 61 Конституції України, та який критерій має бути застосовано для його вибору.
Водночас, аналіз положення ст. 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).
А за такого, вимога позивача про стягнення нарахованої ним пені у розмірі 9 322, 54 грн., за умови пред`явлення вимоги про стягнення штрафів(і фіксованої частини і процентної складової), не підлягає до задоволення.
Суд, виходячи із контексту справедливості і розумності, ураховував те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування ним. Також суд враховує, що відповідач, хоча й не в повній мірі слідкував на повним погашенням усіх платежів, у тому числі й тих, що обслуговують кредит, проте, достатньо тривалий час сплачував заборгованість, як те слідує із наданого позивачем розрахунку заборгованості, зокрема, у частині суми коштів, внесених відповідачем на погашення заборгованості.
Та, крім цього, частковому задоволенню підлягає і вимога про стягнення процентної складової штрафу.
Так, згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт штраф нараховується з розрахунку: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Та оскільки заборгованість за тілом і нарахованими процентами, як установив суд, становить 2 097, 40 грн. (455,08 грн. + 1 645,32 грн.), то, відповідно процентна складова штрафу розраховується наступним чином : 2 097,40 х5 % = 104, 87 грн.
Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у цьому випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : 455,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 645,32 - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 500,00 грн. фіксована частина штрафу та 104,87 грн. - його процентна складова, а як наслідок, позов підлягає частковому задоволенню, тобто, на загальну суму 2 702, 27 грн.
Стосовно ж стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 762, 00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 381,12 грн., що становить 21, 63 % від сплаченого позивачем судового збору (тобто, від 1921,00 грн.) і є сумою, пропорційною розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 279, 280 -283 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.В. Явіца