Провадження № 4-с/522/193/19
УХВАЛА

15 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича та просила скасувати постанови приватного виконавця Парфьонова Г.В.: про арешт майна боржника від 18.12.2018 року, про звернення стягнення на майно боржника від 18.12.2018 року, про арешт коштів боржника від 18.12.2018 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 18.12.2018 року.

В обґрунтування скарги відзначено, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 458800 грн. та 3% річних у розмірі 29036,38 грн. 18.02.2019 року ОСОБА_1 намагалася зняти кошти з картки ПАТ «КБ «ПриватБанк» та дізналася, що кошти на картці арештовані. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, скаржник вважає постанови винесені приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. незаконними, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, а дії приватним виконавцем вчинено без пересвідчення в тому, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року провадження у справ відкрити, скарга призначена до розгляду на 12.03.2019 року та витребувано від приватного виконавця Парфьонова Г.І. матеріали виконавчого провадження.

У судове засідання 12.03.2019 року з`явився представник Парфьонова Г .В. - адвокат Громадський О.В. надав копії матеріалів виконавчого провадження та просив відкласти розгляд справи з метою ознайомлення з матеріалами справи. Представник скаржника ОСОБА_4 не заперечував про відкладення. Суд відклав розгляд справи на 03.04.2019 року.

У судовому засіданні 15.04.2019 року було відкладено розгляд справи на 15.04.2019 року у зв`язку з заявленням відповідного клопотання представником приватного виконавця.

До суду 15.04.2019 року надійшли доповнення до відзиву на скаргу (відзиву не надходило), згідно якого просили відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на наступне. Вказує, що скаржник посилається на постанову Верховного суду у господарській справі, яка ухвалена з посиланням на Закон України «Про виконавче провадження» від 1999 року, тобто той, що втратив чинність під час вчинення приватним виконавцем дій. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» не містить норми щодо надання часу боржнику для добровільного виконання рішення суду, що свідчить про відсутність необхідності чекати з метою отримання відомостей про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

У судове засідання 15.04.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Від представника приватного виконавця Парфьонова Г.В. - адвоката Громадський О.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає вирішення питання по суті скарги, зважаючи на розумні строки розгляду скарги та положення ч.2 ст. 450 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.07.2017 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №522/10670/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 458 800 грн. та 3% річних від суми заборгованості у розмірі 29036,38 грн.

18.12.2018 року ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. з заявою про відкриття виконавчого провадження.

18.12.2018 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження №57942673.

Того ж дня 18.12.2018 року приватним виконавцем було ухвалено Постанову про стягнення боржника основної винагороди, Постанову про звернення стягнення на мано боржника, Постанову про арешт майна боржника, Постанову про арешт коштів боржника.

Приватним виконавцем 18.12.2018 року здійснено запити в порядку ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно листа АТ «КБ «Приватбанк» від 08.01.2018 року арешт накладений на кошти ОСОБА_1 в сумі 537 320,02 грн.

Приватний виконавець Парфьонов Г.В. 27.02.2019 року за №1065 виніс вимогу виконавця до АТ «КБ «ПриватБанк» щодо розкриття банківської таємниці щодо рахунку ОСОБА_1.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 ч.1 Закону в редакції станом на час вчинення виконавчих дій).

Статтею 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження відкрите у день надходження заяви 18.12.2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, суд не може погодитися з твердженнями скаржника, про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення, оскільки такий обов`язок державного виконавця був передбачений ч. 1 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21.04.1999 в редакції, чинній до 09.03.2011.

Частиною 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» в реакції на час вчинення виконавчих дій, передбачена можливість вчинення виконавчих дій відразу після відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, адже доводи скаржника не знайшли свого підтвердження.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, 257, 258, 259, 260, 263, 268, 353, 354, 447, 450-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Повний текст ухвали суду складено 19.04.2019 року.

Суддя В.Я.Бондар