КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/3999/18 головуючий у І інстанції: Ларіонова Н.М.
провадження 22-ц/824/5220/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Сержанюка А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 р. позивач ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, який мотивований тим, що 31 січня 2017 року позивача звільнено з роботи наказом відповідача від 27 січня 2017 року № 30-к у зв'язку зі скороченням штату.

Стверджував, що в день звільнення відповідач не здійснив з ним повний розрахунок, оскільки виплатив суми, належні при звільненні, лише 17 лютого 2017 року (1 605,17 грн. - 13 зарплата за 2016 р.), 17 березня 2017 року (1 605,97 грн. - премія за 4 квартал 2016 р.), 18 травня 2017 р. (699,54 грн. - премія за 1 квартал 2017 р.). Вважає, що відповідач відповідно до вимог ст.117 КЗпП України має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за 72 робочих дні виходячи з середньоденної зарплати в розмірі 249,32 грн.

Просив стягнути з Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» (далі ВГОІ «Українське товариство глухих» та/або відповідач) середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 17 951,04 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач вважає, що положення колективного договору, якими регулюється відповідач при виплаті премій суперечать положенням трудового законодавства, що призвело до порушення права позивача на отримання належних розрахунків при звільненні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не визнає доводів апеляційної скарги та зауважує, що позивачу під час звільнення було виплачено всі суми, що підтверджується результатами перевірки Головного управління держпраці у Київській області 21 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що на момент звільнення позивачу були виплачені всі суми, що належали йому на той момент, а виплачена пізніше премія була нарахована за підсумками роботи місяця та кварталу, що відповідає положеннями колективного договору, оскільки для її виплати необхідно провести аналіз роботи працівника за визначений період.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що виплачені позивачу відповідачем суми є винагородою (премією) за підсумками роботи за 2016 рік, 4 квартал 2016 р. та 1 квартал 2017 р.

Як було зазначено судом першої інстанції, питання строків, розмірів та джерел виплати премії і винагороди на підприємстві регламентуються локальними правовими актами - відповідними Положеннями.

Відповідно до п.2.1 Положення про преміювання працівників виконавчого апарату Центрального правління Українського товариства глухих (до яких відносився позивач) за основні результати господарської діяльності, що є додатком № 3 до наказу по виконавчому апарату ЦП УТОГ від 07.07.2014 р. № 49 (що діяло на час звільнення позивача), премія виплачується за рахунок коштів, які щорічно передбачаються на ці виплати кошторисом на утримання виконавчого апарата ЦП УТОГ і накопичені на персоніфікованих рахунках відповідних працівників.

Відповідно до п.8.3 даного Положення, премія за підсумками роботи за місяць та квартал нараховується, як правило, протягом 40 робочих днів після їх закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про винагороду працівників виконавчого апарату Центрального правління Українського товариства глухих (до яких відносився позивач) за підсумками роботи за рік, що є додатком № 7 до наказу по виконавчому апарату ЦП УТОГ від 07.07.2014 р. № 49 (що діяло на час звільнення позивача), винагорода за підсумками роботи за рік виплачується за рахунок коштів, які щорічно передбачаються на ці виплати кошторисом на утримання виконавчого апарата ЦП УТОГ і накопичені на персоніфікованих рахунках відповідних працівників.

Відповідно до п.7.1 даного Положення, винагорода за підсумками роботи за рік виплачується після здачі річного звіту Товариства та виплати надбавок за ефективність і інтенсивність роботи і квартальної премії за останній квартал звітного року.

Порядок та строки подачі звітності визначається згідно Порядку надання фінансової звітності, затвердженого постановою КМ України від 28.02.2000 р. № 419.

Згідно п.1 даного Порядку, його дія поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми господарювання і форми власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Нарахування та виплата заробітної плати є складовою бухгалтерського обліку підприємства.

Відповідно до п.5 вищевказаного Порядку, річна звітність подається підприємством не пізніше 28 лютого наступного за звітним року.

Актом перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 21.04.2017 № 26-228/479, проведеною Головним управлінням держпраці у Київській області, не виявлено в ВГОІ «Українське товариство глухих» порушень трудового законодавства щодо розрахунку з працівниками при звільненні.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до змісту ст. 2 Закону України "Про оплату праці" у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання.

Частина 3 ст. 97 КЗпП України тільки зобов'язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам.

Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором).

Частина 4 ст. 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

З аналізу ст.15 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що підприємствам надано право самостійно вирішувати питання преміювання працівників через розробку положення про преміювання.

Положенням про преміювання визначається коло працівників, на яких поширюється чинність преміальної системи, показники, умови, розмір, терміни, а також порядок нарахування премій кожній категорії працівників.

Премія в основному виплачується в наступному після звітного місяці, після підведення підсумків роботи.

Тобто в разі, якщо на момент звільнення термін виплати премії не настав, то виплата премії працівникові за результатами його роботи за звітний період після його звільнення не буде порушенням чинного законодавства.

Таким чином, місцевий суд правильно з'ясував обставини справи та послався на те, що на момент звільнення позивача, йому було нараховано всі суми, які йому були належні. Підстав для стягнення середнього заробітку за період затримки за період з моменту звільнення до кінцевого розрахунку з останнім відсутні.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, апеляційна скарга позивача не містить, а доводи, які в ній зазначені вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: