Справа № 540/872/18
Номер провадження 2/540/233/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.

за участю: секретаря Ткач Н.М.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації,

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 02.04.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у жовтні 2018 року позивачі звернулися до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.08.2016 року помер ОСОБА_6, син та батько позивачів. Після його смерті залишилася спадщина і вони належним чином прийняли її, подавши заяви до Машівської ДНК. За життя ОСОБА_6 тривалий час, а саме з 01.09.2008 року і по день смерті 11.08.2016 року, проживав однією сімєю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання та ведення спільного господарства ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, який зареєстровано на відповідача та який за рішенням суду визнано спільною сумісною власністю померлого ОСОБА_6 і ОСОБА_5 Автомобіль було придбано переважно за кредитні кошти, які ОСОБА_1 в сумі 91 788,00 грн. отримала в банку та віддала синові, а на даний час продовжує їх виплачувати. Частка померлого на спірний автомобіль складає Ѕ. Враховуючи те, що ОСОБА_6 помер, він не може розпоряджатися спірним автомобілем, а оскільки вони є спадкоємцями майна померлого та вчасно прийняли спадщину, а тому їм належить по 1/6 частці померлого у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Вважають, що відповідачка має можливість сплатити кожному із них, як спадкоємцям, грошову компенсацію вартості 1/6 частини автомобіля, в рахунок передачі їй його у власність, оскільки має житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою площею 2,00 га для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Мала Нехвороща, пров. Ботанічний, 14. Зазначають, що ринкова вартість автомобіля складає 95 130,00 грн., отже вартість Ѕ частки померлого ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на автомобіль становить 47 565,00 грн., а тому кожному із них відповідачка повинна сплатити грошову компенсацію по 15 855,00 грн.

У звязку з викладеним позивачі просять: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15 855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15 855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15 855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на автомобіль марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, передавши вказаний транспортний засіб у власність ОСОБА_5

Ухвалою суду від 23.10.2018 у справі відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 78).

Ухвалою суду від 26.12.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с. 113).

Відзив відповідача до суду не надходив.

У судовому засіданні позивачі та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, аналогічних тим, які викладено в позовній заяві, просили позов задовольнити, пояснивши, що оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає виплатити їм кошти в рахунок належної їм частки у спадковому майні, порядок користування автомобілем також не визначений, а тому вони не можуть розпоряджатися спільним майном та змушені звернутися до суду. Позивач ОСОБА_1 крім того пояснила, що автомобіль було придбано її сином та відповідачкою за кредитні кошти, отримані нею та які вона до цього часу повертає.

Відповідач у судове засідання вдруге не зявилася, причини неявки не повідомила, про розгляд справи обізнана, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 94. 102, 120).

Суд, заслухавши пояснення позивачів та представника позивача, зясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог, встановив таке.

11.08.2016 року помер ОСОБА_6, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15).

Позивачі по справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_2, являються дітьми померлого, а позивач ОСОБА_1 матірю, про що свідчать відповідні копії свідоцтв про народження (а.с. 12-14).

Вказані особи також являються спадкоємцями майна померлого, вчасно прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а.с. 16-27).

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20.08.2018 року, у т.ч., встановлено факт, що померлий 11.08.2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.09.2008 року по 11.08.2016 року; визнано автомобіль НОМЕР_2, придбаний 30.07.2013 року та зареєстрований на імя ОСОБА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 28-33).

Згідно інформації з ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтава та Полтавського району підпорядкованого УМВС, спірний автомобіль НОМЕР_2 дійсно зареєстрований за ОСОБА_5, відповідачем по справі (а.с. 67).

За повідомленням судового експерта автотоварознавця б/н від 24.09.2018, вартість автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., № НОМЕР_3 кузов № НОМЕР_4, двигун обємом 1498 см. куб. бензиновий - має середньоринкову вартість (станом на 24.09.2018 року) 95 130,00 грн. (а.с. 68-70).

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт належності спірного транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, до спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - встановлений Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20.08.2018, яка набрала законної сили.

Спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_6 є його діти та мати позивачі по справі, які вчасно прийняли спадщину, що також встановлено вказаним вище судовим рішенням.

На підтвердження доводів про те, що відповідач ОСОБА_5 має змогу сплатити грошову компенсацію вартості частини автомобіля, в рахунок передачі їй його у власність, позивачами надано копію договору купівлі-продажу ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами разом, а також договір купівлі-продажу нею земельної ділянки площею 2,00 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Мала Нехвороща, пров. Піонерський, 14 (а.с. 62-66).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У своїй постанові від 1 лютого 2017 року у справі 541/642/13-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ підкреслив, що згідно ст. 69 СК України кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі.

Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року № 6-2925цс16.

Отже, оскільки спірний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і підлягає поділу, спадкоємці померлого ОСОБА_6 бажають отримати компенсацію за належну їм частку на автомобіль, який є неподільною річчю, та надали суду докази можливості сплатити відповідачкою таку компенсацію, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Також суд вважає за необхідне виконати вимоги закону щодо припинення права ОСОБА_6 на належну йому за життя частину автомобіля у зв'язку із присудженням компенсації, а отже припинення права спільної сумісної власності подружжя на вказаний об'єкт поділу.

У своїй постанові від 1 лютого 2017 року у справі 541/642/13-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ підкреслив, що згідно ст. 69 СК України кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об'єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності великої кількості об'єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об'єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.

Таким чином, визнання за однією стороною права власності на об'єкт спільного майна подружжя в цілому та присудження компенсації іншій не може розцінюватися як вихід за межі позовних вимог.

За правилами ст. 141 ЦПК України, понесені позивачами витрати у вигляді судового збору за подання цього позову та витрат на проведення експертного дослідження автомобіля, підлягають відшкодуванню відповідачем.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15 855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15 855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15 855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на автомобіль марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ та визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ в цілому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач 1 ОСОБА_1, 26.03.1950 р.н, уродженка с. Мала Нехвороща Машівського району Полтавської області, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серія КН №091020 виданий Машівським РВ УМВС України в Полтавській області 01.02.1996 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5.

Позивач 2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка та мешканка с. Мала Нехвороща Машівського району Полтавської області, паспорт громадянина України серія КО № 814678, виданий 02.04.2010 року Машівським РВ ГУМВС України в Полтавській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6.

Позивач 3 - ОСОБА_2, 13.07.1995р.н., уродженець та мешканець с. Мала Нехвороща Машівського району Полтавської області, вул. Набережна, 21, паспорт громадянина України серія КО № 872011, виданий 06.09.2011 року Машівським РВ ГУМВС України в Полтавській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7.

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8, інші відомості не відомі.

Повний текст Рішення складено 16.04.2019 року.

Суддя С. М. Косик