КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 356/747/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5140/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення, та зняття з реєстрації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Березанського міського суду Київської області від 10 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Лялик Р.М.,-

встановила:

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 10 січня 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання учасники справи не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано, а судом не встановлено, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, з наявністю яких статті 116 та 157 ЖК України пов'язують можливість виселення з жилого приміщення. Позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстрації є похідними від вимоги про їх виселення, а тому задоволенню також не підлягають.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником буд. АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 17 жовтня 1989 року № 2555.

З 17 лютого 2015 року по 15 вересня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про народження, та свідоцтва про встановлення батьківства, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 02 серпня 2017 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані в спірному житловому будинку за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Зінченка, буд. 29.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_3 зазначив, що він є власником буд. АДРЕСА_1. Позивач дозволив проживати та зареєстрував у своєму будинку ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5

Після того, як у будинку з'явилась чергова дружина ОСОБА_5, проживання разом з ними в одному будинку стало нестерпним через сварки, які влаштовували відповідачі, погрози розправою та приниження останніми честі та гідності позивача. Крім того, без його відома відповідачі почали псування будинку та інших споруд, проведення його реконструкції.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 116, 157 ЖК України, ОСОБА_3 просив виселити відповідачів з належного позивачу приватного житлового будинку, а також зобов'язати в установленому порядку зняти відповідачів з реєстрації в даному будинку.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 надані заяви до Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУНП в Київській області.

Так, згідно відповіді Березанського відділення поліції Переяслав- Хмельницького ВП ГУНП в Київській області Національної поліції України від 26 червня 2017 року, звернення ОСОБА_3 від 16 червня 2017 року розглянуте, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру та розпочатку досудового розслідування не встановлено.

Крім того в матеріалах справи наявні висновки про звернення ОСОБА_3 до Березанського ВП Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 05 червня 2016 року, 06 червня 2016 року, 08 червня 2016 року, 16 червня 2016 року, 27 липня 2016 року, 03 серпня 2016 року, 08 серпня 2016 року про те, що за місцем проживання виникли неприязні відносини з його родичами. В ході перевірок було встановлено, що у ОСОБА_3 виникають суперечки на побутовому рівні та сварки з приводу спільного проживання та господарювання з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Так, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були вселені до спірного житлового будинку, як члени сім'ї позивача, який є власником вказаного будинку.

При зверненні до суду із позовом ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, що відповідачі систематично руйнують чи псують майно, продовжують робити неможливим його проживання у спірному будинку після вжиття до них заходів запобігання чи громадського впливу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України для виселення відповідачів із спірного будинку, та підстав для зняття їх з реєстрації.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не прийнято до уваги, що із ОСОБА_4 спільного господарства позивач не вів, шлюбних відносин не підтримував, колегія суддів не приймає, оскільки сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, а виселення колишніх членів сім'ї у зв'язку з припиненням сімейних відносин з власником квартири не позбавляє останніх права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем доведено, що він дійсно являється власником спірного будинку та його права, як власника, порушуються, оскільки відповідачі чинять перешкоди у абсолютному праві власника, зокрема відповідачі не допускають позивача до права вільного розпорядження своєю власністю, колегія суддів не приймає з таких підстав. Права позивача як власника будинку в даній справі відповідачі не оспорюють. Доказів, що відповідачі позбавляють позивача вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю, останній не надав. А поодинокі звернення позивача до правоохоронних органів з приводу неприязних стосунків із відповідачами, не є достатньою та безумовною підставою для їх виселення, на підставі ст. 116 ЖК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 січня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко