Справа № 180/158/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

12.04.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., та участю секретаря - Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням по вул. Свободи, 3, в с. Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області обґрунтовуючи свої вимоги наступним чином.

Вона являється власником житлового будинку по вул. Свободи, 3, в с. Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житло, виданого 08.04.1988 року Виконавчим комітетом Новокиївської сільської ради Томаківського району.

У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі, який з 2008 року фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин, не користується житлом, не сплачує кошти за комунальні послуги та не приймає участі в утриманні житла.

У добровільному порядку зняти реєстрацію свого місця проживання відповідач відмовляється.

Акт обстеження матеріально-побутових умов підтверджує той факт, що відповідач не проживає в житловому будинку.

У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов.

Відповідач проти позову не заперечує.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю виходячи з наступних обставин справи.

За умовами ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору судом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Встановлено, що власником житлового будинку по вул. Свободи, 3, с. Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області є позивачка по справі, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок виданого 18.04.1988 року виконавчим комітетом Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Акт обстеження житлово-побутових умов складений депутатом Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області підтверджує, що в житловому будинку по вул. Свободи, 3, с. Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області проживає позивачка, при цьому ознак того, що проживає відповідач не встановлено.

Отже, суд вважає, що в даному випадку існують підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Згідно п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений по справі судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 19, 81, 263, 264 ЦПК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11.12.2003 року N 1382-IV, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування будинком №3 по вул. Свободи в с. Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений по справі судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у порядку, передбаченого ч. 2 ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або у строки, передбачені абзацом 2 частини 1 статті 354 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 19.04.2019 року.

Суддя: ОСОБА_3