Постанова

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 759/11370/16-ц

провадження № 61-35239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у складі судді Войтенко Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що він з моменту свого народження проживав разом із батьками в квартирі АДРЕСА_1. Разом з позивачем та його батьками проживала його дружина ОСОБА_5, з якою він розлучився у 1987 році. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько, після поховання якого, ОСОБА_7 без відома позивача та без його згоди змінила всі замки на вхідних дверях до спірної квартири і відмовляється надати йому ключі від квартири.

Крім цього, позивач зазначав, що відповідач незаконно заволоділа всіма правовстановлюючими документами його батьків, щоб він не зміг своєчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Зустрічний позов мотивований тим, що квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою. ОСОБА_4 фактично не проживає в цій квартирі з 1987 року, так як починаючи з 1987 року він ще тричі був одружений й увесь цей час проживав разом зі своїми новими сім'ями, однак не у спірній квартирі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей до квартири.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 551,20 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підставою для вселення та подальшої реєстрації позивача в спірній квартирі був ордер, виданий в установленому законом порядку, який недійсним не визнавався. З урахуванням наданих сторонами доказів у справі, їх пояснень, як і показань свідків, непроживання позивача в спірній квартирі за життя в ній батьків позивача (до березня 2016 року) без поважних причин не доведено. Неможливість проживання в квартирі після смерті батьків сторони підтвердили наявністю конфлікту, який існує між ними та підтверджується зверненнями до правоохоронних органів. Зустрічний позов не підтверджений належними доказами.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів, викладених у апеляційних скаргах немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вона та її діти зареєстровані у спірній квартирі, а тому вона повинна бути відповідачем у справі. Рішення суду порушує її права та права її дітей; суди не встановили, які правовідносини склалися між нею, її дітьми та позивачем ОСОБА_4; мало місце втручання у право заявника на майно.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 26 червня 1985 року (а. с. 57).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 24 січня 1972 року ОСОБА_8 (батьку позивача) на його сім'ю, яка складалася з 5 осіб (він, дружина, 2 сини, теща) було видано обмінний ордер на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний у 1987 році.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_4 - ОСОБА_10, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_8

10 серпня 2016 року між Керуючою компанією з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва та ОСОБА_4 був укладений договір № 2239 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1.

10 серпня 2016 року ОСОБА_4 подав заяву до публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та послуг з водопостачання холодної та гарячої води.

10 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та ДП «КиївГазЕнерджі» було укладено заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам до квартири АДРЕСА_1.

10 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Київгаз» укладено заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача).

Відповідно до довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 31 січня 2017 року № 02108.00-137 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а. с. 57).

09 березня 2016 року ОСОБА_4 звернуся до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві із заявою, в якій зазначав про зміну замків до вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 його колишньою дружиною ОСОБА_5 та неможливістю відкриття спадкової справи після смерті батька у зв'язку з утриманням документів (а. с. 84, 85).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло.

Відповідно до частин 1, 2 статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно зі статтею 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР особи, що вселились в жиле приміщення як члени наймача ,набувають рівного права з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

Частинами першою, другою статті 64 ЖК Української РСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Згідно з частиною першою статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Встановивши, що наймачем спірної квартири до березня 2016 року був батько позивача, за його життя, ні він, ні інші особи, що були зареєстровані за спірною адресою, не ставили питання щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування, а також встановивши факти чинення перешкод у користуванні житловим приміщенням, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4

Доводи зустрічного позову щодо відсутності ОСОБА_4 понад шість місяців без поважних причин у спірній квартирі не знайшли свого підтвердження, оскільки акти огляду квартири та заяви відповідача, на які посилається позивач як на підтвердження вимог за зустрічним позовом, складені у вересні - листопаді 2016 року, тобто за наявності конфлікту, що виник між сторонами.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 повинна бути відповідачем у справі, а рішення суду порушує її права та права її дітей, та про те, що суди не встановили, які правовідносини склалися між нею, її дітьми та позивачем ОСОБА_4, мало місце втручання у право заявника на майно не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права та не є підставою для скасування судових рішень.

Крім того, ОСОБА_6 брала участь у справі як третя особа та не була позбавлена можливість заявити вимоги про визнання позивача таким, що втратив право на житло.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року зупинено виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик