Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 201/16150/16-ц

провадження № 61-34571св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Ткаченко Н. В., від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О.В. , Єлізаренко І. А., від 10 квітня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 28 вересня 2007 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк", банк) був укладений кредитний договір № 107119, при укладенні якого банком було порушено Правила надання інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вказав, що під час укладення договору банк приховав від нього повну та достовірну інформацію щодо реальної процентної ставки та кінцевої сукупності вартості кредиту. В липні 2015 року позивачу стало відомо про існування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором, яке у подальшому було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Під час перегляду справи, яка перебуває в провадженні Індустріального судум. Дніпропетровська, на підставі клопотання позивача була призначена та проведена судово-економічна експертиза, за результатами проведення якої було встановлено, що кредитний договір № 107119 не відповідає вимогам пунктів 3.1, 3.3, 3.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, графік платежів до договору не відповідає вимогам пунктам 3.1, 3.2, 3.3 Правил, а реальна процента ставка за договором становить 25,85 % річних. ОСОБА_4 також зазначив, що кредитний договір через значну кількість несправедливих умов та наявності недостовірної інформації порушує принцип рівності сторін договору. Тому позивач просив визнати кредитний договір №107119 від 28 вересня 2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк", недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 рокуОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено обставин, які б могли бути підставою для визнання оспореногоправочину недійсним.Суд встановив, що кредитний договір № 107119 від 28 вересня 2007 року в цілому не суперечить статтям 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент його укладення) та статті 203 ЦК України.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 -ОСОБА_5залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції і вказав, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, що підтверджується представленим відповідачем розрахунком заборгованості; кожен аркуш кредитного договору (договір містить, зокрема, умови про відсоткову ставку, про розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу тощо) підписаний особисто позивачем, що останнім не оспорюється. Крім того, позивачем не оспорюється і факт отримання у 2007 році кредитних коштів, у відповідності до умов укладеного договору, а також не оспорюється факт користування кредитними коштами понад десять років. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору у цілому.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року і постановити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги висновки судово-економічної експертизи, а також те, що банк приховав від позичальника повну та достовірну інформацію про умови кредитування, розмір реальної процентної ставки та кінцевої сукупності вартості кредиту, не попередив про валюті ризики. Вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

10 липня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитній договір №107119, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 22500,00 доларів США на придбання автомобіля з кінцевим терміном повернення до 27 вересня 2013 року (а.с. 91-97).

За змістом пункту 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту в дату сплати згідно графіку погашення, зазначеному в Додатку №1, з врахуванням пункту 4.13 цього договору.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору погоджено, що банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому, банк за 20 днів до вступу в силу змін процентної ставки, направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки, до якого також додається графік погашення кредиту і відсотків, розрахований з врахуванням нової процентної ставки.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 кредитного договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з поточного рахунку до дати погашення кредиту згідно пунктів 1.3, 2.2.3, 2.4.1, 4.13 договору, а також графіку погашення кредиту та процентів, наведеного в Додатку №1 до договору, позичальник сплачує банку проценти в розмірі 16% річних. Сплата процентів за користування кредитом, визначених у пунктів 4.1 договору, здійснюється в дату сплати процентів (кожного поточного місяця) згідно графіку погашення. При несплаті процентів в зазначений строк, вони вважаються простроченими.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, передбачених пунктами 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.13 договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Додатком №1 до кредитного договору №107119 від 28 вересня 2007 року сторонами погоджено графік погашення кредиту та процентів, яким визначено строки та розмір платежів (погашення тіла кредиту та процентів), які позичальнику необхідно сплачувати на виконання своїх зобов'язань за договором (а.с. 98-99).

Графік погашення кредиту містить інформацію, щодо сукупної вартості кредиту, яку позичальник мав би сплатити відповідачеві за умови належного виконання зобов'язань, а саме, загальна сума платежів складає 35370,06 доларів США, з яких сума платежів по погашенню тіла кредиту становить 25500,00 доларів США, сума процентів - 12870,06 доларів США (а.с. 99).

Також встановлено, що ОСОБА_4 після укладення договору до січня 2010 року здійснював погашення кредиту та процентів, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором №107119 від 28 вересня 2007 року станом на 20 лютого 2017 року (а.с. 86-90).

Згідно висновку судово-економічної експертизи №12/02/2016 від 19 жовтня 2016 року, проведеної судовим експертом Малиночкою С.О. під час розгляду цивільної справи №0417/2139/2012, кредитний договір №107119 від 28 вересня 2007 року не відповідає вимогам пунктів 3.1, 3.3, 3.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, графік платежів до договору не відповідає вимогам пунктам 3.1, 3.2, 3.3 Правил, а реальна процента ставка за договором становить 25,85 % річних(а.с. 18-29).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подібні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідкомє істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Установивши, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, у тому числі валюти кредитування, та у подальшому виконував його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки (розмір якої підлягав збільшенню у випадку порушення порядку виконання зобов'язань) та деталізованого графіку погашення боргу, суди вірно застосували положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, статей 526, 626-628 ЦК України, дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 та відсутність підстав (визначених позивачем) для визнання кредитного договору № 107119 від 28 вересня 2007 року недійсним.

Висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів у справі, висновків судів не спростовують.

З урахуванням наведеного, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 рокує такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для їх скасування відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення- без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта