Провадження № 2/742/404/19
Єдиний унікальний № 742/1206/18
РІШЕННЯ
09 квітня 2019 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого-судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Чміль С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 26 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору не виконує своїх зобов'язань по поверненню кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 28 лютого 2018 року в загальному розмірі складає 56 109 грн. 06 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також сплачені позивачем при подачі позову судові витрати у сумі 1762 грн.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з»явилася, проте її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК") та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Про те, що позивачем було надано кредит відповідачу, не заперечує і сам відповідач в своєму відзиві на позовну заяву.
Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" - складає між нею та банком договір, про що свідчить особистий підпис відповідача у відповідній заяві. Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, в який позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами згідно умов надання кредиту.
Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Указаний кредитний договір складється із заяви позичальника, Тарифів та Умов.
Оскільки відповідач своєчасно не повертає АТ КБ ПРИВАТБАНК кредитні кошти, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 26 липня 2012 року, відповідно до розрахунку заборгованості наданим банком, станом на 28 лютого 2018 року становить 56 109 грн. 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом 5138 грн. 56 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 45 053 грн. 45 коп., заборгованість за комісією 2769 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 2648 грн. 05 коп. (процентна складова).
При цьому, суд враховує, що відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Зокрема, згідно ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов'язання.
Згідно правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно підпункту 2.1.1.12.5 Умов і Правил надання банківських послуг, строк погашення по кредиту по платіжним картам без встановленого мінімального обов»язкового платежу, проводиться в слідуючому порядку: строк погашення процентів по кредиту і комісії щомісячно за попередній місяць. Строк повернення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH).
При цьому, суд враховує, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).
Як вбачається з кредитного договору, укладеного 26 липня 2012 року між сторонами, встановлено обов'язкові щомісячні платежі у вигляді відсотків як плату за користування кредитом, проте договір чи додатки до нього не містять деталізації повернення боргу частинами, зокрема у формі графіка погашення суми боргу.
Крім того, відповідно до положень підпунктів 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 пункту 2.1.1 Умов і Правил надання банківських послуг, карта дійсна до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки включно. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий термін шляхом видачі клієнту карти з новим строком дії.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), за таких обставин, позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, тобто з 30 квітня 2016 року.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №61-6000св18.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд враховує, що оскільки відповідно до умов кредитного договору від 26 липня 2012 року, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі №695/3474/17.
Оскільки, позивач, в порушення вищезгаданих норм нараховував плату за обслуговування кредиту, а саме комісію, що є незаконним, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити в повному обсязі.
Крім того, розглядаючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача штрафів, суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 546 ЦК України та статті 549 цього Кодексу, виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, що визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання ( пункт третій частини першоїстатті 611 ЦК України).
При цьому, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).
За таких обставин, оскільки відповідач в установленому порядку заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, та враховуючи, що ст.258 ЦК України, встановлено спеціальну позовну давність до вимог про стягнення штрафу тривалістю в один рік, тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафів свід відмовити в повному обсязі.
Враховуючи вище викладене, та з урахуванням того, що за приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, та ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості, заявленої позивачем, суд, приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 311 грн. 61 коп., з яких заборгованість за кредитом - 4917 грн. 16 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 6394 грн. 45 коп.
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення № PROM2BGOF9 від 02 квітня 2018 року, позивачем було сплачено 1762 грн. 00 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Оскільки, по справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 56 109 грн. 06 коп., що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 11 311 грн. 61 коп., що становить 20%, та в звязку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 352 грн. 40 коп. судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 352 грн. 40 коп. судового збору.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О.Циганко