Справа № 414/2387/18
Провадження № 22-ц/810/107/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря: Сінько А.І.

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

учасники справи: позивач ОСОБА_3 підприємство «Агро Дар 2010», відповідачі ОСОБА_4, фізична особа - підприємець ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства «Агро Дар 2010»

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 грудня 2018 року, ухваленого Кремінським районним судом у складі: судді Ковальова В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 підприємства «Агро Дар 2010» до ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, зобов`язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 підприємство «Агро Дар 2010» звернулось до суду з вказаним позовом, який згодом уточнено та який обґрунтований тим, що 25 грудня 2010 року між позивачем ОСОБА_3 підприємством «Агро Дар 2010» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі загальною площею 4, 3126 га, яка нележить відповідачу ОСОБА_4 на праві власності та розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на сім років, державна реєстрація якого проведена 15 квітня 2011 року у Відділі Держкомзему у Кремінському районі Луганської області.

Позивач належним чином виконував всі договірні зобов'язання, вчасно сплачував орендну плату, і після закінчення строку дії договору, тобто 25 грудня 2017 року, «Агро Дар» мало намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на поновлення договору оренди.

01 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_4 уклала договір оренди спірної земельної ділянки з відповідачем фізичної особою-підприємцемОСОБА_5, а 14 серпня 2018 року державний реєстратор Кремінської районної державної адміністрації Луганської області провів державну реєстрацію вказаного договору оренди землі.

Тому, на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач просив визнати недійсним договір оренди землі від 01 серпня 2018 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем фізичною особою підприємцем ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 14 серпня 2018 року, кадастровий номер :03:003:0025, укладеного між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем фізичною особою підприємцем ОСОБА_5; визнати поновлений договір оренди земельної ділянки від 25 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 підприємством «Агро Дар 2010» та ОСОБА_4 строком на сім років; зобов'язати ОСОБА_4 вчинити дії щодо укладання з ОСОБА_3 підприємством «Агро Дар 2010» додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2010 року та стягнути судові витрати у розмірі 7 048 грн.

Відповідачі надали відзиви, в яких зазначили про невизнання позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 27 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 підприємства «Агро Дар 2010» до ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, зобов`язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди, - відмовлено у звязку з їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_3 підприємство «Агро Дар 2010» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати у вигляді судового збору у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог для суду першої інстанції стало ненадання, на думку суду, позивачем належних та допустимих доказів відправлення відповідачу ОСОБА_4 відповідних листів-повідомлень з проектом додаткової угоди в силу вимог ч.ч. 1-5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та з урахуванням вищезазначених вимог закону позивач ПП «Агро Дар 2010» не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі. Суд першої інстанції не прийняв доказів позивача про укладення 09 травня 2018 року між сторонами додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі між ПП «Агро Дар 2010» та ОСОБА_4 строком на 15 років, в якій зазначено, що ця додаткова угода є невідємною частиною договору оренди земельної ділянки і набирає чинності після підписання сторонами і державної реєстрації. Оскільки договір оренди землі від 25 грудня 2010 року був чинним до 15 квітня 2018 року, виходячи з дати його державної реєстрації, то в місячний строк після закінчення його дії, а саме - 09 травня 2018 року було укладено вказану додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки. Тому висновки суду про те, що позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди шляхом письмового повідомлення орендодавця про свій намір продовжити дію договору, не заслуговує на увагу. Наразі позивачу необхідно зареєструвати додаткову угоду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб підлягає державній реєстрації, однак право користування на вищезазначену земельну ділянку вже в реєстрі зареєстровано відповідно до оспорюваного позивачем договору оренди землі від 01 серпня 2018 року, укладеного між відповідачами.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів Стахової Н.В., Єрмакова Ю.В.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 18 лютого 2019 року, ухвалою суду від 01 березня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 19 березня 2019 року об 11-й. 19 березня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника відповідачів на 16-ту 16 квітня 2019 року.

На апеляційну скаргу позивача надійшли відзиви від відповідачів ОСОБА_4 та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про невизнання апеляційної скарги, оскільки строк закінчення дії договору оренди від 25.12.2010 року не має принципового значення для справи; додаткову угоду від 09.05.2018 року відповідач ОСОБА_4 не підписувала; автоматичне продовження договору оренди землі вступає у суперечність із вимогами діючого на цей час законодавства ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки договір оренди не містить всіх істотних умов; пунктом 8 договору оренди передбачений обовязок орендаря не пізніше ніж за 90 днів до дня закінчення строку дії договору, тобто до 15.04.2018 року, повідомити орендодавця про свій намір, проте лист-повідомлення позивачем на адресу відповідача ОСОБА_4 не направлявся, позивач не надає таких доказів, що виключає застосування до спірних правовідносин вимог частини 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які заперечували проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25 грудня 2010 року між позивачем ОСОБА_3 підприємством «Агро Дар 2010» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі загальною площею 4, 3126 га, яка належить відповідачу ОСОБА_4 на праві власності та розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на сім років, який було зареєстровано 15 квітня 2011 року у Відділі Держкомзему у Кремінському районі Луганської області (а.с. 16-17 т. 1).

Дія вказаного договору закінчилася 25 грудня 2017 року.

В пунктах 8, 12 цього договору зазначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 (одиниця виміру не вказана) до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна 01 серпня 2018 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір оренди на вказану земельну ділянку строк на 15 років, а 14 серпня 2018 року цей договір пройшов державну реєстрацію (а.с. 239-242 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відправлення орендодавцю відповідних листів-повідомлень з проектом додаткової угоди та з урахуванням вищезазначених вимог закону позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу передачі в оренду належної відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки позивачу, який вважає, що належним чином виконував всі договірні зобов'язання, вчасно сплачував орендну плату і після закінчення строку дії договору, тобто 25 грудня 2017 року, мав намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на поновлення договору оренди, проте 01 серпня 2018 року земельну ділянку було передано в оренду іншій особі.

Розглядаючи справу в межах заявлених позивачем ПП «Агро Дар 2010» позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін, закріплені в ст.ст. 12, 13 ЦПК України, колегія суддів вважає, що висновки суду про необґрунтованість позову ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують, адже кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв доказів позивача, зокрема подані позивачем ПП «Агро Дар 2010» до 14.30 год. 27 грудня 2018 року на стадії підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду про залучення до матеріалів справи доказів, а саме додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі від 09.05.2018року, укладеної між ПП «Агро Дар 2010» та ОСОБА_4 строком на 15 років, що є визначальним для спірних правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутня вказана заява ПП «Агро Дар 2010».

Додатки до апеляційної скарги не містять вказаних доказів, а додана додаткова угода про поновлення терміну дії договору оренди землі датована 09 травня 2018 року, і на вказану дату вже сплив термін, протягом якого можливо було вирішити питання щодо поновлення терміну дії договору оренди землі.

Судом першої інстанції було правильно визначено, що правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-14цс16 від 23.03.2016 року для застосування частини першої ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та свої рішення. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновлення договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Такі саме висновки про застосування відповідних норм права зроблено Верховним Судом в постанові від 10.04.2018 року у справі № 594/376/17-ц.

З урахуванням вищезазначеного можна дійти висновку про те, що предметом доказування щодо наявності переважного права на укладення договору оренди землі позивачу необхідно довести наступні факти: те, що він, як орендар, належно виконував свої обов'язки за договором; те, що він, як орендар, до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; те, що він до листа повідомлення орендодавцю додав проект додаткової угоди; те, що орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення, або ж те, що орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою, що орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновлені договору оренди.

Між тим, як зазначено у мотивувальній частині ухвали Кремінського районного суду Луганської області від 29.11.2018 року позивачу повернуто надані ним документи та інші докази як не зазначені у позовній заяві відповідно до вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України (а.с. 136 т. 1).

Колегія суддів звертає увагу на те, що однією із вимог позовної заяви ПП «Агро Дар 2010» є зобовязання орендодавця ОСОБА_4 вчинити дії щодо укладення з ПП «Агро Дар 2010» додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2010 року, яка обґрунтована позивачем тим, що ОСОБА_4, уклавши договір оренди з ФОП ОСОБА_5 від 01 серпня 2018 року, порушила переважне право ФОП «Агро Дар 2010» на поновлення договору після його закінчення.

Намагання позивача довести наявність укладеної між сторонами 09 травня 2018 року додаткової угоди до договору оренди землі не узгоджується із його уточненими позовними вимогами, де відсутня така підстава позову, як не узгоджується і з вимогами про зобовязання орендодавця укласти додаткову угоду до договору оренди землі. Такі вимоги є взаємовиключними.

Не заслуговує на увагу і посилання у апеляційній скарзі на незаконність судового рішення з огляду на відмову суду першої інстанції прийняти як належний доказ додаткову угоду, адже позивачем ПП «Агро Дар 2010» не виконано вимоги ухвали Кремінського районного суду Луганської області щодо витребування у ПП «Агро Дар 2010» про зобовязання надати лист-повідомлення та проект додаткової угоди, а також докази належного виконання позивачем умов договору оренди від 25.12.2010 року та додатків до цього договору, які зазначені як невідємні частини договору.

Посилаючись на відмову суду першої інстанції прийняти від нього докази, у тому числі і додаткову угоду про поновлення строку дії договору оренди, позивач на вимогу суду першої інстанції не надав витребувані судом докази, у тому числі і додаткову угоду та надіслав заяву до суду про розгляд справи за його відсутністю, тобто на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами позивача у справі.

Крім того, апеляційний суд, як і суд першої інстанції звертає увагу на те, що дії орендаря, направлені на продовження дії договору оренди, повинні були розпочатися до спливу договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Пунктами 8, 12 договору оренди землі від 25.12.2010 року визначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 (одиниця виміру не зазначена) до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовження його дії.

Доказів вчинення таких дій позивачем не надано, тому судом вірно зроблено висновок, що позивач ПП «Агро Дар 2010» не повідомив орендодавця ОСОБА_4 про намір продовжити дію договору оренди землі від 25.12.2010 року ані за 90 (без зазначення одиниці виміру), відповідно до умов зазначеного договору, ані у строк відповідно до закону не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, а тому за власних дій (бездіяльності) позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Колегія суддів критично оцінює і доводи скаржника про те, що після закінчення строку договору оренди ПП «Агро Дар 2010» продовжував користатися наданою земельної ділянкою адже в обґрунтовування зазначеного доводу позивачем належних та допустимих доказів суду першої інстанції надано не було.

Як вбачається з відзивів представників відповідачів на позовну заяву та апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_4 факт продовження користування позивачем спірною земельною ділянкою після закінчення дії договору спростовувала, надавши до відзиву на апеляційну скаргу копію договору про спільну діяльність ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 від 16 квітня 2018 року, додатком до якого є акт прийняття-передачі спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 16 квітня 2018 року загальною площею 4,3126 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради, кадастровий номер :03:003:0025, яка належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1У-ЛГ № 018292, виданого Михайлівською сільською радою 26 червня 2003 року (а.с. 41-42, 43 т. 2), а також акт приймання-передачі обєкта оренди спірної земельної ділянки від 01 серпня 2018 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 як додатку до договору оренди (а.с. 243 т. 1).

Саме позивачем ПП «Агро Дар 2010» до позовної заяви надані копії інформаційних довідок про реєстрацію права оренди земельної ділянки та про реєстрацію права оренди земельної ділянки від 01 серпня 2018 року, орендодавець ОСОБА_4, орендар ФОП ОСОБА_5, а, відповідно до вимог закону, передача предмета оренди земельної ділянки орендарю являється істотною умовою договору оренди.

Крім того, як вбачається зі змісту довідки Михайлівської сільської ради від 26.03.2019 року № 07, долученої до матеріалів справи за клопотанням представника відповідачів на спростовання раніше наданої тими ж посадовими особами ради довідки від 18.10.2018 року № 293 і відповідно до ухвали Луганського апеляційного суду, постановленої у судовому засіданні від 19 березня 2019 року, остання була оформлена Михайлівською сільською радою на підставі звернення директора ПП «Агро Дар 2010» ОСОБА_6 та видана останньому на його прохання; джерелом інформації, яка наведена у довідці від 18.10.2018 року № 293 про те, що станом на 18.10.2018 року ПП «Агро Дар 2010» є користувачем земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4, є відповідні пояснення директора ПП «Агро Дар 2010» ОСОБА_6 та не перевірялась (а.с. 40 т. 2).

Довідкою Михайлівської сільської ради № 138 від 03.12.2018 року підтверджено, що орендарем та користувачем земельних ділянок, які належать ОСОБА_4, є ФОП ОСОБА_5 згідно договору оренди землі від 01.08.2018року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу 134853811 від 20.08.2018 року (а.с. 246 т. 1).

Наведене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про припинення позивачем фактичного користування спірної земельної ділянки після закінчення дії договору оренди.

Помилковими є і намагання скаржника довести дію оспорюваного договору оренди землі до 15 квітня 2018 року з огляду на його дію не з дати укладення, а з моменту його державної реєстрації, оскільки визначальним в даному випадку є наведені вище надані сторонами докази, яким суд дав правильну оцінку та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту переважного права позивача як орендаря, оскільки позивачем не надано доказів відправлення орендодавцю ОСОБА_4 відповідних листів-повідомлень з проектом додаткової угоди, а отже і доказів того, що він скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про те, що оскаржуване рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів у справі, тоді як при оцінці доказів суд першої інстанції належним чином оцінив усі належні, допустимі, достовірні та достатні докази у їх сукупності, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства «Агро Дар 2010» залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 19 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: