02.04.2019 Єдиний унікальний номер 422/9876/12
Єдиний унікальний номер судової справи 422/9876/12
Номер провадження 2/205/249/19
РІШЕННЯ

іменем України

02 квітня 2019 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 09 грудня 2005 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір згідно якого відповідач отримав кредит в доларах США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобовязання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 25.09.2012 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 13 366,13 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 106 835,46 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4 630,00 доларів США, заборгованості по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 7 801,34 доларів США, штраф (фіксована частина) в розмірі 62,55 долари США, штраф (відсоткова складова) в розмірі 633,50 долари США.

Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 13 366,13 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 106 835,46 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2012 року відкрито провадження у справі.

13 березня 2013 року ухвалено заочне рішення по цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2013 року виправлено описку в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2013 року та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила застосувати строки позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 09 грудня 2005 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір згідно якого відповідач отримав кредит в доларах США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8).

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 25 вересня 2012 року виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 5-6).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Представник відповідача ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного 09 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Останній платіж внесено відповідачем 08 квітня 2009 року.

Отже, з 09 квітня 2009 року розпочався строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом порушених прав, однак позивач звернувся до суду з даним позовом лише 30 жовтня 2012 року.

З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 554, 610, 611, 625, 1054, 1216, 1218, 1220, 1231, 1268-1269, 1281-1282 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «б/н від 09.12.2005 року у розмірі 13 366.13 доларів США, станом на 25.09.2012 року, що складає 106 835,46 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 квітня 2019 року.

Суддя Н.Г. Остапенко