Ухвала

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 754/2847/17

провадження № 61-2946ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року

та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 02 червня 2016 року у приміщенні Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїпрацівник цього закладу ОСОБА_5, отримавши від ОСОБА_4 документи, зокрема, витяг з державного реєстру, що підтверджує статус його єдиної доньки матері-одиначки малолітньої дитини; оригінали та копії чеків, сплачених особисто його донькою

ОСОБА_6 лікарем ставки бюджетного (безоплатного) прийому філії 3 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва (далі - КНП «КДЦ» Деснянського району міста Києва) стоматологом-терапевтом вищої категорії з січня 2014 року по травень 2016 року на суму 60 000 грн; заяву його доньки з проханням витребувати журнал благодійних внесків

КНП «КДЦ» Деснянського району міста Києва та провести службове розслідування щодо зловживання службовим становищем посадової особи директором КНП «КДЦ» Деснянського району міста Києва, принизили його честь та гідність.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_4, з урахування уточнених позовних вимог, просив суд зобов'язати відповідача відізвати відповіді, надані йому на його звернення, а також стягнути з відповідача на його користь 77 700 грн у рахунок матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином порушені його права та на підставі чого підлягає відшкодуванню матеріальна та моральна шкода.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня

2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня

2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України

у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщоправильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що, оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Звертаючись до суду з позовом за захистом свої прав, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги обставинами конфліктних відносин, які виникли між відповідачем (роботодавцем) та її працівником (повнолітньою донькою позивача). Захищаючи права та інтереси своєї повнолітньої дочки, не маючи на те відповідних повноважень, позивач звертався до різних органів, у тому числі, і до відповідача, що стало наслідком продовження конфлікту.

Отже, встановивши, що з позовом звернувся ОСОБА_7, однак спір стосується захисту інтересів доньки батьком, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Належних та допустимих доказів завдання моральної та матеріальної шкоди позивачу особисто зазначеними в позовній заяві діями відповідача ОСОБА_4 не надано.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року

та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк