ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7276/18 Номер провадження 22-ц/814/1039/19Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., судд: Хіль Л.М., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання: Ткаченко Т.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_5звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому прохала суд збільшити розмір аліментів, та стягувати із ОСОБА_6 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти щомісячно у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2009 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Вказувала, що син часто хворіє, потребує постійного вартісного лікування. Окрім того, зросли потреби на одяг, комунальні послуги. В зв'язку з чим прохала суд задовольнити позовні вимоги та збільшити розмір аліментів.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_5 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2019 року скасувати та постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першоїінстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з'ясовано та встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а докази по справі досліджені не повно.

Від відповідача по справі ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні сторони.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2010 року в справі № 2-1545/10 відповідач ОСОБА_6 зобов'язаний сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно по 1/4 частині всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

За вказаним судовим рішенням 25 лютого 2010 року видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС, відповідачем здійснюється сплата аліментів на виконання судового рішення шляхом відрахування із заробітної плати відповідача.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про збільшення аліментів, позивач ОСОБА_5 посилається на ту обставину, що малолітній син ОСОБА_7 за станом здоров'я потребує лікування.

Відмовляючи ОСОБА_5 у завдоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підстави для збільшення розміру аліментів, передбачені ст.192 СК України, судом не встановлені, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Однак, позивач ОСОБА_5 звертаючись до суду з відповідним позовом на обгрунтування своїх вимог не зазначила жодних обставин, які визначені законом як підстава для збільшення розміру аліментів, - ні щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, ні щодо погіршення або поліпшення здоров'я дитини чи платника аліментів, тощо.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, хворіє з дитинства, відповідні обставини існували на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Тому, будь-які підстави вважати, що має місце погіршення стану здоров'я дитини, відсутні.

Фактично позивач в поданій до суду позовній заяві посилається на ті ж обставини, які існували станом на час визначення судом аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

На думку колегії суддів, за вказаних позивачем обставин, додаткові витрати на лікування малолітнього сина, необхідно стягувати з відповідача у порядку передбаченому ст. 185 СК України в разі ухилення останнього від їх здійснення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 17 квітня 2019 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Л.М. Хіль_______________О.І. Обідіна