ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/639/19 Справа № 183/9122/13-ц Головуючий у першій інстанції: Парфьонов Д.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Лаченкової О.В.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно із яким останній отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою 12,90 % річних та терміном повернення до 26 листопада 2027 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки від 27 листопада 2007 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку квартиру № 18, загальною площею 49,2 кв. м, житловою площею 27,7 кв. м, що знаходиться по вул. Українській, 11 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 26 червня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 23316,58 доларів США, що еквівалентно 186369,43 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 17693,22 доларів США, що еквівалентно 141421,90 грн., заборгованості за відсотками - 5623,36 доларів США, що еквівалентно 44947,51 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 листопада 2007 року в розмірі 23316,58 дол. США, що еквівалентно 186369,43 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за ПАТ "Дельта Банк" на підставі договору іпотеки, а також стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 1-8, 103 т.1).

Справа слухалась судами неодноразово. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 159-164 т.1).

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою 12,90% річних терміном до 26 листопада 2027 року (а.с.11-18 т.1).

Додатком №1 до вказаного вище кредитного договору №0 від 27.11.2007 року погоджено Графік погашення кредиту (а.с. 19-24 т.1).

В додатку №2 до кредитного договору №0 від 27.11.2007 року визначено також Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с. 25-33 т.10.

Тарифи банку також були визначені в додатку №3 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.11.2007 року (а.с. 34 т.1).

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №0/0/З, за умовами якого відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. та зареєстровано в реєстрі за №6728 (а.с. 45-47 т.1).

Також встановлено, що між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08 грудня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «ДельтаБанк» є новим кредитором у зобов'язанні, що виникло, зокрема, на підставі договору іпотеки №0/0/З, що укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_3, оскільки (а.с. 232-250, 252 т.2).

Згідно з актом від 30 грудня 2011 року прийому-передачі документів за цим договором ПАТ «УкрСиббанк» передано ПАТ «Дельта банк» кредитний договір №1 та договір іпотеки №0/0/З, укладені «УкрСиббанком» з ОСОБА_3 (а.с. 66 т.1).

20 січня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» було надіслано ОСОБА_3 повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором. У даному повідомленні зазначено, що одночасно із відступленням прав вимог за кредитним договором первісний кредитор також відступив новому кредитору права вимоги первісного кредитора за договором іпотеки (а.с. 47-50 т.2).

01 грудня 2012 року в Єдиному державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження на квартиру АДРЕСА_1 іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк», підстава - договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (а.с. 96 т.1).

15 жовтня 2013 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату суми заборгованості, що виникла, або передачу предмету іпотеки (а.с. 62-63, 64-65 т.1).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зі змісту статті 38 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Таким чином, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, набутого у позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам; приймаючи до уваги зміст позовних вимог, - колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, саме шляхом визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті

статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Такий правовий висновок щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №14-38цс18.

Колегія звертає увагу, що позивачем доведено факт відступлення ПАТ «Укрсиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за вказаними вище кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується наведеними письмовими доказами. Однак, дані обставини не спростовують викладеного висновку суду про наявність інших підстав для відмови у задоволення даного позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді