Справа № 444/1213/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/811/1759/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивача ОСОБА_2 і його представника

- адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського національного аграрного університету на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівського національного аграрного університету та Міністерства освіти і науки України (в подальшому «ЛНАУ» та «Міністерство»), в якому просив зобовязати згаданих відповідачів надати йому дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач зареєстрований в спірній однокімнатній квартирі загальною площею 36,3 кв. м., яка перебуває на балансі відповідача, з дня свого народження.

У період 2002-2006 років розпорядженням ректора ЛНАУ, як керівника органу приватизації, мешканцям 15 квартир в будинку № 37-6 по вулиці Чорновола в селі Малі Підліски Жовківського району Львівської області у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" було надано дозвіл на приватизацію квартир і лише одна спірна квартира на даний час залишилася не приватизованою.

На заяву позивача від 18 жовтня 2016 року про надання дозволу на приватизацію спірної квартири адміністрація ЛНАУ, посилаючись на п.п. 89 п. 4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 16.10.2014 року (яким передбачено, що органом, уповноваженим управляти майном, яке знаходиться на балансі ЛНАУ, є Міністерство освіти і науки України), переадресувала позивача до згаданого Міністерства.

Міністерство, в свою чергу, посилаючись на частину 5 статті 63 Закону України "Про освіту" (якою встановлено, що "об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням") та на частину 2 статті 70 Закону України "Про вищу освіту" (якою встановлено, що "майно, що закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством "), відмовило позивачу у приватизації спірної квартири.

Зазначав, що з часу надання квартири (з грудня 1989 року) до теперішнього часу балансоутримувачем, ЛНАУ, не пред'являлося до позивача претензій щодо його проживання у спірній квартирі.

Також зазначав, що утримання спірної квартири, яка не є службовою, не фінансується із державного бюджету і ця квартира не задіяна у технологічному, навчальному чи науковому процесі (а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобовязано Львівський національний аграрний університет та Міністрество освіти і науки України надати ОСОБА_2 дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_2 (а.с. 103-106).

Дане рішення оскаржив Львівський національний аграрний університет.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Вважає безпідставним і необґрунтованим оскаржуване рішення в частині одночасного зобовязання відповідача та Міністерства надати згоду на приватизацію, оскільки рішення з питань приватизації житла у відповідності до частини 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» можуть приймати лише визначені законом органи.

Звертає увагу на те, що позивачем у поданому ним до суду позові зазначено, що він проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, а не у спірній квартирі (а.с. 116-120).

Представник апелянта, адвокат ОСОБА_4, будучи під власноручний підпис повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 156-158), в судове засідання 08 квітня 2019 року не зявився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Інший відповідач, Міністерство освіти і науки України, будучи своєчасно (01.02.2019 року) повідомленим про апеляційний розгляд справи 08.04.2019 року (а.с. 159), явку свого представника не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив.

За вище наведених обставин колегія суддів (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) вважає можливим апеляційний розгляд за відсутності представників відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 з 11.09.2012 року є зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Матеріалами справи також стверджується, що всі квартирі у вище згаданому будинку № 37-б по вул. Чорновола у селі Малі Підліски Жовківського району Львівської області у 2002-2006 роках (крім квартири позивача під № 13) приватизовано і органом їх приватизації був Львівський національний аграрний університет (а.с. 18-19, 62-69).

В той же час, згаданий відповідач відмовив у наданні дозволу на приватизацію позивачем спірної квартири з посиланням на те, що дане питання віднесено до компетенції іншого відповідача - Міністерство освіти і науки України.

В свою чергу, Міністерство освіти і науки України також відмовило позивачу у приватизації спірної квартири, аргументуючи таку відмову тим, що «не має правових підстав щодо надання погодження на приватизацію нерухомого майна» (а.с. 13-17).

За вище наведених обставин позивач вправі був предявити позовні вимоги повязані з приватизацією спірної квартири до обох вище згаданих юридичних осіб: як до Львівського національного аграрного університету, так і до Міністерства освіти і науки України.

Вище згаданим відмовам у наданні дозволу на приватизацію спірної квартири суд першої інстанції дав належну оцінку в оскаржуваному рішенні (і в цій частині висновки суду апелянтом не оспорюються), а відтак суд вправі був захистити законні права позивача на приватизацію квартири шляхом задоволення позовних вимог до обох відповідачів і доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги прийматися не можуть.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Апелянтом не було подано до суду доказів того, що ним оспорювалась реєстрація позивача у спірній квартирі.

Та обставина, що позивачем у поданому ним позові його місцезнаходженням зазначено іншу адресу, ніж адресу його реєстрації (у спірній квартирі), а саме місце проживання його дружини та малолітніх дітей, в жодній мірі не впливає на спірні правовідносини, в тому числі і на висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а відтак і в цій частині доводи апеляційної скарги до уваги прийматися не можуть.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського національного аграрного університету залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 травня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5