Ухвала

19 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 303/5793/18

провадження № 61-7864ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника ПавлаПетровича на постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 2 000 грн на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області суду від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 750 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22 вересня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. З моменту ухвалення судового рішення істотно зріс рівень споживчих цін на продукти, одяг, комунальні послуги, ліки, і відповідно зросли й потреби дітей з урахуванням їх вікових особливостей, тому розмір стягуваних аліментів є недостатнім на їх утримання, тим більше, що крім сплати аліментів, батько дітям більше ніяк не допомагає ні в їх утриманні, ні у вихованні, участі у додаткових витратах на дітей також не бере, а сама вона не справляється із занадто великими витратами, щоб забезпечити дітям належний рівень проживання. Крім того, на даний час розмір аліментів, що стягується з відповідача, є значно нижчим, ніж законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Оскільки вона не працює, так як сама виховує та доглядає двох неповнолітніх дітей, а відповідач має власне товариство в Чеській республіці та отримує стабільний дохід, є працездатною молодою людиною, інших осіб на утриманні не має, він може сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2018 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області суду від 21 грудня 2015 року, та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судові витрати.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2018 року в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1 000 грн на кожну дитину щомісячно - змінено, визначено його розмір по 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. В решті рішення суду залишено без змін.

13 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник П. П. подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ціна позову у даній справі щодо збільшення розміру аліментів на утримання становить 24 000 грн (2 000 грн + 2 000 грн) х 6 = 24 000 грн), що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн). Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення від 05 квітня 2018 року у справі «Zubacv. Croatia» (Зубац проти Хорватії)).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Павла Петровича на постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук