Справа № 463/350/18 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3016/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 463/350/18

Провадження № 22ц/811/3016/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу Ґенена ОСОБА_4

на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 2 листопада 2018 року, (суддя Мармаш В.Я.)

у справі за позовом Ґенена ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ОСОБА_6, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи: ОСОБА_7, про визнання права на подання документів та зобовязання до вчинення дій,-

встановив:

18 лютого 2018 року позивач звернувся з позовом, до ОСОБА_5 ОСОБА_6, Органу опіки і піклування в особі Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє позовних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7 про визнання права на подання до Личаківського районної адміністрації Львівської міської ради документів щодо розгляду питання про надання дозволу на укладення договору дарування належних позивачу 2/10 частин квартири без письмової згоди відповідача та зобовязання Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, розглянути питання про надання дозволу на укладення позивачем договору дарування 2/10 частин квартири без письмової згоди відповідача.

Позов обґрунтований тим, що позивачеві на праві спільної часткової власності належить 9/10 ідеальних часток квартири №10 у будинку № 1 на вулиці Шота Руставелі у м.Львові, яка без його відома та згоди впродовж тривалого часу за посередництва рієлторських компаній здається відповідачем в короткочасну оренду за плату. Він виявив намір подарувати 2/10 частини з належних йому 9/10 частин квартири ОСОБА_7, однак нотаріус відмовив у посвідченні такого договору дарування, оскільки відсутній дозвіл органу опіки та піклування, так як в квартирі зареєстрована неповнолітня донька відповідача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради відмовлено у надані дозволу у звязку з відсутністю письмової заяви - згоди матері неповнолітньої на вчинення договору дарування. Запропоновано після отримання такої згоди, повторно звернутися з відповідною заявою про надання дозволу на укладення договору дарування. Таким чином, він (позивач), володіючи 9/10 частинами спірної квартири, не може здійснити розпорядження своєю власністю. Просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2018 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість; як таке, що порушує його законні права та інтереси, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що відповідач ОСОБА_9 ОСОБА_6 свідомо зловживає своїм цивільним правом, безпричинно не надає письмової згоди на відчуження позивачем належної йому частки в квартирі. Тому склался така ситуація, що він, будучи власником значної частини квартири (9/10), маючи намір розпорядитись нею на власний розсуд, через дії відповідача позбавлений такої можливості. Неможливість укладення позивачем договору дарування зумовлена положеннями частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», якою передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

15 лютого 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача у справі ОСОБА_5 ОСОБА_6, у якому вона просить апеляційну скаргу Ґенена Р.Й. залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 2 листопада 2018 року залишити без змін. Вважає рішення суду законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними і необґрунтованими, оскільки жоден з поданих доказів не свідчить про те, що позивач дійсно мав намір укладати договір дарування 2/10 частин квартири в користь третьої особи, а третя особа мала намір прийняти такий дарунок. Крім цього, суд не може своїм рішенням змінювати вимоги Закону та нормативно-правових актів щодо порядку розгляду питань, повязаних з вчиненням правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти. А відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 цього Кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що квартира № 10 у будинку № 1 на вулиці Шота Руставелі у м.Львові належить на праві спільної часткової власності позивачу (9/10 частин) та відповідачу ОСОБА_10 (1/10 частина), що стверджується витягом з Реєстру №108287517 від 20 грудня 2017 року.

З технічного паспорта на цю квартиру вбачається, що вона складається з 3-х кімнат, має загальну площу 74,7 кв. м, житлову - 49,9 кв.м, розташована на 4 поверсі.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописки № 910 від 12 червня 2017 року у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_5 Ніколас (чоловік відповідача) та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, (дочка відповідача).

29 серпня 2017 року представник позивача звернувся до Органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на укладення договору дарування 2/10 частини квартири №10 у будинку №1 на вулиці Шота Руставелі у м.Львові.

5 вересня 2017 року Личаківська районна адміністрація надала відповідь про те, що відмовляє у задоволенні заяви, оскільки заявником подано неповний пакет документів (відсутня заява матері малолітньої ОСОБА_8 про те, що вона не заперечує щодо вчинення вищезазначеного правочину). Рекомендовано доукомплектувати пакет документів та повторно звернутися у районну адміністрацію для прийняття відповідного рішення. Розяснено право заявника оскаржити вказане рішення.

22 грудня 2016 року та 27 лютого 2017 року представник позивача звертався до відповідача та порушував питання про надання письмової згоди на укладення договору дарування 2/10 частин квартири з належних позивачу 9/10 частин у спільній частковій власності. Заяви були повернуті з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Рішенням Львівської міської ради № 581 від 9 жовтня 2015 року затверджено інформаційну картку адміністративної послуги - надання дозволу на вчинення правочинів з майном, у якому право власності або користування має дитина. У цій картці передбачені субєкти надання адміністративної послуги, перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги та порядок їх подання.

Рішення суду першої інстанції про правомірність відмови у наданні згоди на відчуження позивачем частини квартири мотивовано тим, що спір виник з приводу відмови Личаківської районної адміністрації як органу опіки і піклування у задволенні заяви позивача від 29 серпня 2017 року про надання дозволу на укладення договору дарування 2/10 частин квартири №10 у будинку № 1 на вулиці Шота Руставелі у м. Львові, що на думку позивача порушує його право на розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Сттатею 361 цього Кодексу передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Частиною другою статті 18 цього Закону передбачено, що діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Українир № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органу опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини» дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у м. Києві та м.Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради обєднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі ґарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та зясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Рішенням Львівської міської ради № 581 від 9 жовтня 2015 року за «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, субєктами надання яких є районні адміністрації» встановлений перелік документів необхідних для отримання дозволу на вчинення правочинів з майном, у якому право власності або право користування має дитина, відповідно до якого серед необхідних документів є заяви батьків дитини встановленого зразка з вказанням назви правочину, що буде укладатись, та причин укладення цього правочину, заяви особи, майно якої відчужується - у разі відчуження майна, у якому право власності чи користування має дитина, завірена субєктом звернення копія свідоцтва про одруження (рішення суду про розлучення) батьків дитини, завірені субєктом звернення копії правовстановлюючих документів та технічного паспорта на нерухоме майно щодо якого буде вчинятися правочин.

Відповідно до п.1.9. Глави 2 Наказу Міністрества юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій України» у разі виявлення у поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Позивач не є ні батьком дитини, ні особою, яка заміняє батьків. Неповнолітня ОСОБА_8 не є членом сімї позивача.Між співвласниками квартири відсутня домовленість про порядок користування спільним майном, позивач не вимагав від відповідача надання йому у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Суд позбавлений можливості встановити, яка частина спільного майна перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_6, внаслідок чого неможливо встановити якою частиною квартири має право користування і її неповнолітня донька. Відповідно, право користування спірним обєктом нерухомого майна члена сімї власника такого майна поширюється на обєкт в цілому.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачі не порушили право особи на розпорядження своїм майном. Натомість позивач не виконав вимоги Личаківської районної адміністрації як органу опіки і піклування щодо надання повного пакету документів та повторно не звернувся у району адміністрацію для прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Частиною четвертою статті 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист усіх субєктвів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. ОСОБА_11 України ґарантує кожному власнику право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п.7 статті 177 СК України батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними

Пунктом третім статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Неповнолітня ОСОБА_8, яка є дочкою відповідача, зареєстрована у квартирі № 10 будинку № 1 на вулиці Шота Руставелі у м.Львові

Відповідно до пунктів 65, 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування, діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною адміністрацією у разі подання заяви кожного з батьків (опікунів, піклувальників).

Відсутність згоди матері на вчинення правочину щодо дарування частини квартири порушує права власника з урахуванням конституційних та конвенційних положень, де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При здійсненні відчуження власником частини квартири права неповнолітньої не будуть порушені, оскільки вона не є власником цієї квартири, а тільки в ній зареєстрована. Дарування частини квартири не вплине на обсяг цивільних прав та обовязків неповнолітньої.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права належним і допустимим, оскільки ненадання дозволу на вчинення правочину, з врахуванням відсутності можливості отримання заяви від матері неповнолітньої на вчинення правочину, обмежує власника у праві вільного володіння, користування та розпорядженні 2/10 частинами квартири № 10 у будинку № 1 на вулиці Шота Руставелі у м.Львові.

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ґенена ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати за громадянином ОСОБА_12 Ґенен ОСОБА_4 право на подання до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки і піклування, документів для розгляду питання про надання дозволу на укладення договору дарування належних йому 2/10 частин квартири №10 у будинку №1 на вулиці Шота Руставелі у м. Львові з ОСОБА_7 без письмової згоди ОСОБА_5 ОСОБА_6 - матері неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої у спірній квартирі.

Зобовязати Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, розглянути питання про надання дозволу на укладення Ґенен ОСОБА_4 договору дарування 2/10 частин квартири №10 у будинку №1 на вулиці Шота Руставелі у м. Львові з ОСОБА_7 без письмової згоди ОСОБА_5 ОСОБА_6 - матері неповнолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді