Ухвала

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 333/878/18

провадження № 61-45685св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - колективне сільськогосподарське підприємство «Запорізьке»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року у складі судді Дмитрієвої М. М. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що наказом державного дослідного господарства «Запорізьке» Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції від 01 грудня 2004 року № 47 йому було надано вільну частину приміщення на АДРЕСА_1 з подальшою її приватизацією.

Наказом від 14 липня 2005 року № 38 затверджено квартирний розподіл, згідно з яким за ним закріплено квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки квартира не була придатна для проживання, ним був здійснений капітальний ремонт приміщення, за згодою підприємства квартиру було приєднано до житлових комунікацій.

Вказував, що він вільно користується квартирою, добросовісно, відкрито та безперервно володіє нею понад 13 років. Інші особи, які бажають отримати майно відсутні.

Однак на теперішній час у нього відсутні підстави для набуття права власності на квартиру, оскільки через зміну організаційно - правової форми підприємства, останнє втратило право державного, у зв'язку з чим Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не може бути застосований. Державна реєстрація права власності на квартиру не здійснювалася.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності за набувальною давністю на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про факт самочинного будівництва, оскільки на момент виділення позивачу приміщення вже існувало, а позивач лише здійснив його реконструкцію. Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно за набувальною давністю.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2018 року справу № 910/17274/17 разом з поданою товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрінком» касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 344 ЦК України, викладеного у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що в указаній постанові Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, серед інших умов, добросовісності та безтитульності володіння (адже за висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності). При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Проте, за твердженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, видається суперечливою одночасна необхідність встановити володіння чужим майном без будь-якої правової підстави (безтитульність) і того, що особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Як визначено у наведеній постанові Верховного Суду, безтитульність також передбачає володіння чужим майном. Натомість добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.

На думку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, незнання і неможливість особи знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності не є умовою набуття цією особою права власності за набувальною давністю. Поняття «добросовісний набувач права власності на майно» і «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном» у цивільному праві не є тотожними. В контексті частини першої статті 344 ЦК України «добросовісністю» є невчинення особою перешкод власнику майна у реалізації ним свого права власності на майно протягом строку, визначеного у цій нормі. На забезпечення можливості власника бути обізнаним про те, що інша особа володіє її майном, і реалізувати своє право власності покликана умова про відкритість володіння.

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 910/17274/17.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року прийнято до розгляду справу № 910/17274/17 за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрінком» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 вересня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 11 травня 2018 року та призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 14 травня 2019 року.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 910/17274/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 333/878/18 за позовом ОСОБА_3 до колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» про визнання права власності за набувальною давністю, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 910/17274/17.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик