Справа № 199/5281/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровської міської ради про припинення права власності та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про припинення права власності на 1/3 частину домоволодіння та визнання права власності, зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 09 вересня 1986 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстровим номером № 2-3315, позивачу належить 2/3 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1, які позивач придбав у ОСОБА_7 Домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 690 кв.м., яка не приватизована. Після переоформлення права власності на домоволодіння, позивач переїхав мешкати та зареєстрований за зазначеною вище адресою. Після придбання позивачем вказаного домоволодіння за вказаною адресою окрім сім'ї позивача ніхто не мешкав, з приводу власності на 1/3 домоволодіння до позивача не звертався. Позивач користувався домоволодінням в цілому, окремо 1/3 частина в натурі виділена не була. Домоволодіння за вказаною адресою на час придбання позивача частини домоволодіння (1986р.) складалося з наступного: А1, Б1 - житлові будинки; В, Г, Д - сараї; Б вбиральня; №1-3 - огорожа; № 4.11- ін. споруди. Приблизно у період 1988-1989р. будинок А-1 та вищевказані господарські споруди за вказаною вище адресою згідно технічного паспорту від 08.07.1986р. повністю зруйнувалися оскільки за ними ніхто не доглядав. Житловий будинок Б-1 почав також руйнуватися і позивач провів його реконструкцію та збільшив будинок у розмірах. Бажаючи впорядкувати своє право власності на домоволодіння, позивачем з'ясовано, що відповідно довідки з КП «ДМБТІ» ДОР від 04.12.2017р. № 16821 в інвентаризаційній справі за вказаною адресою містяться відомості про право власності за: ОСОБА_4 - 1/5ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.11.1985р. виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3384. зареєстроване в KI І «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 431 за реєстровим № 23;. ОСОБА_8 - 1/15ч., гр. ОСОБА_5 - 1/15ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.1964р.. виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-5985. зареєстроване в КІІ «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 71 за реєстровим № 67, на підставі купівлі - продажу від 09 вересня 1986 року 2/3 частини належить позивачу. 15.05.2017р. позивачу було надано відповідь за № 2243/03.1-41. що у відділі РАСЦ виявлено актову запис про смерть № 1466 від 19.08.1980р. на ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 інформація надана бути не може, оскільки відсутні дати їх народження, що для ідентифікації особи, щодо якої запитується відповідна інформація, необхідно вказати дату та рік народження розшукуваних осіб.

Позивач просив суд припинити право власності за відповідачами та визнати за позивачем ОСОБА_3 право особистої приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку з підвалом А II . а-1 ганок, огорожа № І -2. септик № 3.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, причини неявки у судове засідання не повідомили.

Представник Дніпровської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнавала, заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997р. кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно із ст. 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами і доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994р.. який діє для України з 11.09.1997р. та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст.16 ЦК України,ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку,встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.

Відповідно доч.1ст.13ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи,що слідуєч.1ст.76ЦПК України.

Пунктом 1статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. №1127, закріплено, що для державної реєстрації припинення права власності на об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва у зв'язку з його знищенням подаються:

1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення;

2) документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об'єкта).

Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1статті 319 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 09 вересня 1986 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, діючою по дорученню, посвідченому Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 11.03.1986 року, за реєстровим № 2-783 від імені ОСОБА_3, належить 2/3 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Манкевича, 76, на земельній ділянці пл. 682 кв.м. рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року встановлено факт належності ОСОБА_3 договору купівлі-продажу 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, укладеного 09 вересня 1986 року.

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 16821 від 04.12.2017 року, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Манкевича (вул. ОСОБА_10), будинок 76 містяться відомості про право власності: ОСОБА_3 - 2/3 ч., на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1986 р., посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3315, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 431 за реєстровим № 23; ОСОБА_4 - 1/5 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.11.1985 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною конторою за реєстром № 1-3384, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 431 за реєстровим № 23; ОСОБА_8 - 1/15, ОСОБА_5 - 1/15 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.1964 р., виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-5985, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 71 за реєстровим № 67.

Відповідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровською районною радою народних депутатів від 06.06.1986 року № 355/2 надано дозвіл ОСОБА_7 у капітальному ремонті належній йому частині будинку по АДРЕСА_1 з внутрішнім переобладнанням.

Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15.05.2017 року № 2243/03.1-41 зазначено, що перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть № 1466 від 19.08.1980 по Індустріальному районному у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно відповіді Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53666588 від 16.10.2018 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право власності не видавались.

Статтею 355 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності на майно припиняється у разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

У довідці Комунального підприємства «Синельніківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 19.04.2015 року № 2423, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, заінвентарізовано за ОСОБА_3. Право власності на житловий будинок з господарськими спорудами не видавалось. В цілому на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, розташовані: житловий будинок з підвалом А-ІІ, ганок - а-1, огорожа № 1-2, септик №3 (збудовані та споруджені в 1990 році). В зв'язку з аварійним станом житловий будинок А-1, житловий будинок Б-1, сараї В-1, Г-1, Д-1, вбиральня Е, огородження № 1-3, ін.. спорудження № 4,11 повністю зруйновані.

Таким чином, позивачем підтверджено знищення майна відповідачів, тому їх право власності на майно підлягає припиненню.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У відповідності з п. 9 Постанови Пленуму Верховного СУДУ України від 04,10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новоутворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно до Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09,2011 року N 40-12-2409 Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів. України та Цивільного Кодексу України, вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Така ж позиція зазначена у Листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 12,02.2013 року N 40-11-598 Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва.

У відповідності до ч. 3.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме манно та їх обтяжень» зі змінами від 04.06.2017 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно до її. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків.... які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт. і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства від 24.06.2011 року N 91. зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 року за N 830/19568. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.92 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків господарських (присадибних) будівель та споруд, прибудов до них. які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 346,392 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 263-266 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровської міської ради про припинення права власності та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/5 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/15 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_8 на 1/15 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з : житлового будинку А-ІІ загальною площею 183,3 кв.м., житловою площею 53,7 кв.м., ганку а-1, огорожі 1-2, септик №3.

Судові витрати позивача віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя