Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 686/26720/14-ц

провадження № 61-11095 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, Олешинська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області у складі судді Грох Л. М. від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним державного акта про право власності на землю.

Встановив:

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним державного акта про право власності на землю.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

16 червня 2017 року ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2015 року. Також позивач звернулася із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на тривалу хворобу.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2017 року, наведені ОСОБА_4 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2015 року визнано неповажними; вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк 30 днів з моменту отримання копії ухвали для подання заяви з зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 була присутня в судовому засідання під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного судового рішення. Крім того, ОСОБА_4 надала документи, які підтверджують факт перебування її на стаціонарному лікуванні у травні, червні, вересні та жовтні 2016 року, проте ці документи не доводять поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, у липні 2017 року ОСОБА_4 надала суду заяву з документами, що підтверджують факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у лютому 2015 року і травні-червні 2016 року та просила поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відхилено; у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2015 року відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що подані позивачем докази не доводять поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду з 22 грудня 2015 року до 02 січня 2016 року.

У касаційній скарзі, поданій в серпні року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанцій при вирішені питання про відкриття апеляційного провадження порушено норми процесуального права.

У вересні 2017 року ОСОБА_5 надіслала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просить відмовити ОСОБА_4 у задоволенні касаційної скарги.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом норм процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із частиною третьою статті 27 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Судом установлено, що ОСОБА_4 була присутня в судовому засідання під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного судового рішення. Вказане підтверджується журналом судового засідання від 21 грудня 2015 року (а. с.195).

З апеляційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася 16 червня 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження передбаченого частиною першою статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Позивач звернулася із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на тривалу хворобу, на підтвердження чого долучила документи, які підтверджують факт перебування її на стаціонарному лікуванні у травні, червні, вересні та жовтні 2016 року та у лютому 2015 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відхилення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки позивачем не надано до суду доказів, що підтверджують поважність причин пропуску на апеляційне оскарження судового рішення у період з 22 грудня 2015 року до 02 січня 2016 року, тобто протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судової ухвали не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки судом не повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Слід зазначити, що апеляційний суд надав належну оцінку доводам позивача та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки частиною другою статті 73 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою. Таким чином, відсутність осіб, які беруть участь у справі у судовому засідання, не є перешкодою для розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Також ОСОБА_4 зазначає, що апеляційним судомне враховано її похилий вік та місце проживання у сільській місцевості, де відсутнє медичне обслуговування. Зазначені доводи спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позивач періодично проходила медичне (стаціонарне) лікування у закладах охорони здоров'я.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судової ухвали відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року залишите без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська