Справа № 202/535/18
Пров. № 2/202/186/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді: - ОСОБА_1,

при секретарі: - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2018 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ML-301/398/2006, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 40300,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 29.08.2021 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 29.08.2006 року був укладений договір іпотеки № PCL-301/391/2006, предметом якого є квартира за адресою: м. Дніпро, пр.. МируАДРЕСА_1.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань з повернення кредиту виникла заборгованість, котра станом на 30.10.2017 року становить 29068,74 доларів США, що еквівалентно 781 245,09 грн., та складається з: 20373,79 доларів США заборгованості за кредитом; 8694,95 доларів США заборгованості за відсотками.

Позивач зазначив, що ним 13.11.2017 року на адресу відповідача направлено досудову вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі, однак станом на час звернення до суду відповідач суду боргу не погасив.

У зв'язку з викладеним, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCL-301/391/2006 від 29.08.2006 року, а саме звернути стягнення на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 6182, в рахунок погашення заборгованості відповідачем перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-301/398/2006 від 29.08.2006 року в загальній сумі 29 068,74 доларів США, що еквівалентно 781245,09 грн.; застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 806000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Так, позивачем на адресу відповідача вперше було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості 06.08.2014 року, а не 13.11.2017 року, як зазначає представник позивача. Після чого, 18.09.2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до нього та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 року позов було залишено без розгляду. Представник відповідача зазначив, що, направивши 06.08.2014 року відповідачеві досудову вимогу про повернення кредиту, позивач змінив встановлений кредитним договором строк виконання зобовязання. Перебіг позовної давності за вимогами позивача про повернення кредиту почався з наступного дня, зазначеного позивачем у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов, тобто з 05.09.2014 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом лише 01.02.2018 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. У зв'язку з викладеним, представник відповідача просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ML-301/398/2006, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 40300,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 29.08.2021 року (а.с. 14-30).

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 29.08.2006 року був укладений договір іпотеки № PCL-301/391/2006, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_3, що належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 6182 (а.с. 31-37, 38-41).

Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість, котра станом на 30.10.2017 року становить 29068,74 доларів США, що еквівалентно 781 245,09 грн., та складається з: 20373,79 доларів США заборгованості за кредитом; 8694,95 доларів США заборгованості за відсотками. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 8-10).

Як встановлено судом, 06.08.2014 року ПАТ «ОТП Банк» на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня направлення вказаної вимоги, однак відповідач суму боргу на час розгляду справи не повернув (а.с. 109).

Судом встановлено, що 18.09.2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 року позов було залишено без розгляду (а.с. 111-112).

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1054,ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

За таких обставин суд вважає встановленим, що позивач належним чином не виконав свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 29068,74 доларів США.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для предявлення вимог до ОСОБА_3 за кредитним договором № ML-301/398/2006 від 29.08.2006 року та договором іпотеки № PCL-301/391/2006 від 29.08.2006 року з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У договорі іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобовязань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

Разом з тим, пунктом 1.9.1. кредитного договору № ML-301/398/2006 сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній банком частині.

При цьому, предявивши 06.08.2014 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобовязання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в ПАТ «ОТП Банк» у звязку з невиконанням ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати направлення позичальнику відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Враховуючи, що досудову вимогу ПАТ «ОТП Банк» направив відповідачеві 06.08.2014 року, чим змінив строк виконання основного зобовязання, то з 05.09.2014 року почався перебіг трирічного строку позовної давності. До суду з цим позовом ПАТ «ОТП Банк» звернувся лише 01.02.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.07.2017 року у справі № 6-3116цс16.

Враховуючи, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог ПАТ «ОТП Банк», у задоволенні позову необхідно відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст..ст.4,5,10,81,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки .

Рішення набирає законної силі після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.