Справа №759/875/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/847/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Франківський відділ державної виконавчої служби м. Львова про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

В період шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька - ОСОБА_3. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2011 року з нього на користь ОСОБА_1 присуджено стягнення аліментів на утримання доньки в сумі 1 100 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду 14.06.2011 року був виданий виконавчий лист №2-4688/11, який ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14.04.2017 року за заявою ОСОБА_2 визнано таким, що не підлягає виконанню на час дії договору про участь у вихованні та утриманні дитини та визначення місця тимчасового проживання дитини, що укладений на період з 31.08.2013 року по 18.02.2015 року між батьками дитини і до досягнення остатньої 14-ти річного віку. Пізніше, на підставі п.4.3.2 договору та ст.160 СК України спільна дитина прийняла рішення мешкати з батьком, про що 12.01.2018 року написала заяву. З 31.08.2013 року по теперішній час спільна неповнолітня дитина проживає разом з батьком, який повністю її матеріально забезпечує та створив всі необхідні умови їх спільного проживання. В січні 2018 року неповнолітня дитина забажала отримувати та розпоряджатись стягуваними з батька аліментами самостійно. На підставі наведеного позивач просив суд зобов'язати його самого відкрити рахунок в Державному ощадному банку України та зобов'язати його сплачувати аліменти на утримання доньки на вказаний рахунок.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року позовні вимоги задоволені, зобов'язано ОСОБА_2 перераховувати аліменти, визначенні рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року, враховуючи суму заборгованості, на особистий рахунок ОСОБА_3 та зобов'язано відкрити рахунок у відділені Державного ощадного банку України для перерахування аліментів, встановлених рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції по суті не вірно вирішив такий позов, способом не передбаченим чинним законодавством. Фактично вказане рішення здійснює зміну способу виконання раніше постановленого судового рішення, однак не в спосіб, визначений для цього законом. Аліменти згідно рішення у даній справі виплачуються ОСОБА_1, яка є стягувачем за виконавчим листом, неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, але фактичної сплати аліментів не було, позивач має заборгованість з 2010 року, і це не дає правових підстав суду фактично змінювати сторону у виконавчому провадженні на неповнолітню особу.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1 100 грн. щомісяця, починаючи з 1 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, на підставі чого був виданий відповідний виконавчий лист. 31.08.2013 року між сторонами був укладений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, визначено місце тимчасового проживання за місцем проживання батька, який діяв по 18.02.2015 року. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14 квітня 2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-4688/11 на час дії договору про участь у вихованні та утриманні дитини, яка ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08 листопада 2017 року залишена без змін.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дитина ОСОБА_3, на утримання якої присуджені аліменти на користь матері, досягнувши 14-річного віку, прийняла рішення проживати разом з батьком. З вересня 2016 року по теперішній час неповнолітня ОСОБА_3 навчається в «Академии Русского балета имени А.Я. Вагановой», що знаходиться в місті Санкт-Петербург Російської Федерації та мешкає в інтернаті академії. Під час канікул дитина проживає разом з батьком у його заміському будинку. Задовольняючи позовні вимоги суд вказав, що 12 січня 2018 року неповнолітня ОСОБА_3 надала нотаріально посвідчену заяву, якою підтвердила фактичне проживання разом з батьком починаючи з 31 серпня 2013 року і по теперішній час, вказала про повне матеріальне утримання її батьком. Крім того зазначила про своє волевиявлення щодо самостійного отримання аліментів, присуджених за рішенням суду від 14.06.2011 року, які вважає своєю власністю. При цьому стягувач ОСОБА_1 у разі отримання аліментів на утримання дочки може використати їх не за цільовим призначенням, що буде порушувати права дитини. На підставі наведеного суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 186 СК України єдиною передбаченою законом підставою для ухвалення судом рішення про сплату призначених аліментів шляхом їх внесення на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України є нецільове використання аліментів їх отримувачем, тобто факт витрачання їх не на потреби дитини.

Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці (ч. 1 ст. 186 СК України).

Зважаючи на наведені норми для задоволення таких вимог позивача ним до суду мали б бути представлені докази щодо неналежного (нецільового) використання ОСОБА_1 аліментів, які їй сплачує відповідно до рішення суду позивач на утримання доньки ОСОБА_3. В той же час жодного належного та допустимого доказу з цього приводу до суду представлено не було. Не звертався позивач за встановленням таких обставин й до органу опіки та піклування. За таких умов його посилання на наявність таких обставин жодним чином підтверджені не були, відтак не можуть бути прийняті судом. Зважаючи на те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, правові підстави для задоволення позову в даному випадку відсутні, на що однак суд першої інстанції увагу не вернув.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи, воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Франківський відділ державної виконавчої служби м. Львова про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько