Ухвала

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 463/2175/18

провадження № 61-6610 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання недійсною умови кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») Кадирова В. В. та просив визнати недійсною з моменту укладення кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_2 умову цього договору, вказану в пункті 1.3.2 договору, в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5% від суми кредиту та зобов'язати відповідача надати довідку про сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості виходячи з розміру 0,5% від суми кредиту з моменту укладення кредитного договору та цю загальну суму зарахувати на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитом.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсною з моменту укладення кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_2 умову цього договору, вказану в пункті 1.3.2 договору, в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5% від суми кредиту. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Дельта банк» Кадирова В. В. зарахувати сплачену ОСОБА_2 на підставі пункту 1.3.2 кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року комісію на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № К-4554649 від 19 вересня 2012 року. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2018 року залишено без змін.

У квітні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому, Верховним Судом досліджено й взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича про визнання недійсною умови кредитного договору відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта