1Справа № 335/3415/19 2/335/1531/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Проценко А.М., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Третьої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_4, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Третьої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_4, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В позовній заяві зазначено, що і позивач, і відповідач є громадянами ОСОБА_5 Федерації та постійно там проживають.

Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є субєктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Частина 10 цієї ж статті передбачає, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як зазначено в позовній заяві, відповідач ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_5 Федерації, на території України не проживає. В даному випадку суд позбавлений можливості встановити зареєстроване у встановленому ЦПК України порядку місце проживання (перебування) відповідача, а також суд вважає недоцільним здійснювати виклик такої особи як відповідача у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Положенням ч. 1 ст. 498 ЦПК України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

З метою дотримання прав відповідача на отримання копії позовної заяви, виклику до суду, процесуальних рішень, суд вважає за необхідне застосувати правові норми Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Конвенція).

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (997_009), яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, ОСОБА_5 Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією і Туркменістаном.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Конвенції запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови.

Таким чином, згідно з нормами національного та міжнародного процесуального законодавства виклик відповідача в судове засідання слід здійснювати шляхом судового доручення про надання правової допомоги, однак суд позбавлений такої можливості в звязку з відсутністю копій позовної заяви та доданих до неї документів, перекладених на російську мову за умови здійснення засвідчення такого перекладу у відповідності до встановлених правил.

Перевіривши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що вона не відповідає вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, у звязку з вищезазначеним.

Позивачу було надано термін для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання копії ухвали суду та розяснено, що позивач, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали про залишення позову без руху було надіслано на адресу представника та до теперішнього часу недоліки позову позивачем не усунуто.

22.04.2019 року через канцелярію суду представником позивача адвокатом ОСОБА_2 було подано заяву про повернення матеріалів справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За викладених обставин, враховуючи, що недоліки позову позивачем не усунуто, позовна заява не може бути прийнята до розгляду, у звязку з чим суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу, що не позбавляє його можливості звернутись до суду повторно.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 352, 353, 354 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Третьої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_4, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом вважати не поданою та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: А.М. Проценко