П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня2019 року м. Київ

Справа № 367/7221/18/

Провадження: № 22-ц/824/6514/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В. , Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Махнівського Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 6 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Пархоменко О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, посилаючись на те, що 15 травня 2018 року вона уклала із ОСОБА_2 попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - частини житлового будинку (квартира) з будівельним номером НОМЕР_2 та земельної ділянки площею до 0,0083 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. На виконання попереднього договору вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25000,00 доларів США. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, спілкування з позивачкою уникає.

За викладених обставин просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути одержані відповідачем грошові кошти за недійсним правочином у сумі 699 500,00 грн.

Одночасно позивачем порушено питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Заява обґрунтована тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2018 року відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Враховуючи суму заборгованості відповідача перед нею (25000 доларів США), а також те, що дана сума є істотною для неї, вважає співмірними заходами забезпечення позову накладення арешту на вищевказане майно відповідача, а саме, житловий будинок, який він зобов'язувався передати у її власність. Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог, просила про накладення арешту на нерухоме майно, що на праві власності належить відповідачу, до розгляду даної справи по суті.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 6 листопада 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_2

Не погодившись із таким судовим рішенням, Махнівський М.О. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. На думку скаржника, накладення арешту на майно відповідача є не співмірним із заявленими вимогами, адже судом не встановлено ринкову вартість арештованого майна. Крім того, в попередньому договорі купівлі продажу будинку по АДРЕСА_2, а арешт накладений на житловий будинок АДРЕСА_3.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 зазначив, що вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, оскільки в попередньому договорі сторони обумовили та визначили ринкову вартість майна. Також вказав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування спору між сторонами. Крім того, зазначає, що судом накладено арешт саме на будинок, визначений у договорі від 15.05.2018 року, оскільки кадастровий номер земельної ділянки, який зазначений у договорі, ідентичний кадастровому номеру, зазначеному в Інформаційній довідці.

У судовому засіданні Махнівський М.О. в інтересах ОСОБА_2 підримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами наявний спір майнового характеру, а тому, відповідач, як власник нерухомого майна, на яке судом було накладено арешт, має об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Як убачається із матеріалів справи між сторонами дійсно виник спір майнового характеру, а саме, ОСОБА_4 просить стягнути грошові кошти за договором у розмірі 699 500 грн., що є еквівалентом 25000 доларів США, оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань, які він не визнає, та в добровільному порядку грошові кошти позивачу не повертає.

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Встановивши, що розмір грошових коштів, які позивач просить стягнути із відповідача, відповідає вартості майна, яке за договором підлягало продажу, та на яке позивач просить накласти арешт, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та правомірно наклав арешт на майно відповідача - житловий будинок АДРЕСА_3 та земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,0083 га.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції накладено арешт не на будинок, який зазначений у договорі купівлі - продажу, а на інший будинок, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що кадастровий номер земельної ділянки, який зазначений у спірному договорі (НОМЕР_1 площею 0,0083 га) повністю відповідає кадастровому номеру, визначеному у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенніпитання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Махнівського М.О. в інтересах ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Махнівського Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 6 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В.Борисова

А.А. Пікуль