ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4167/19 Справа № 210/6515/18 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Публічне акціонерне товариство « ОСОБА_2 Кривий Ріг »,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, та Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_2 Кривий Ріг » на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2019 року, ухваленого суддею Вікторвич Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_2 Кривий Ріг » (надалі - ПАТ «ОСОБА_2 Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'ю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді прибиральника гарячого металу 04 серпня 2013 року, під час виконання трудових обовязків на дільниці різання і прибирання гарячого металу сортопрокатного цеху №1, отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок нещасного випадку/ Висновком МСЕК від 26 листопада 2013 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Посилаючись, що змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, у звязку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, просить суд стягнути з ПАТ «АМКР» на користь позивача 119665,00 гривень в рахунок відшкодування компенсації за моральну шкоду, завдану каліцтвом без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь моральну шкоду, завдану в зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 40000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача та просить збільшити його розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманої позивачем травми, відсоток втрати професійної працездатності, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні йому для поліпшення стану.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ОСОБА_2 Кривий Ріг» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що причиною нещасного випадку потерпілого встановлена його особиста необережність, що виключає вину підприємства. Судом не взято до уваги, що висновком МСЕК від 05 грудня 2017 року позивачу знижена втрата працездатності до 25%. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційні скарги не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та видно з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 2006 року по 2013 рік тривалий час працював на підприємстві ПАТ «ОСОБА_2 Кривий Ріг». Звільнений через стан здоровя, згідно п.2 ст.40 КЗпП України, який перешкоджає подальшій праці (а.с.21-24).

Напідприємстві ПАТ «ОСОБА_2 Кривий Ріг» проведено розслідування нещасного випадку, за результатами якого складено Акт №36 від 05 вересня 2013 року пов'язаний з виробництвом та зафіксовано обставини нещасного випадку, який стався з позивачем ОСОБА_1 03 серпня 2013 року. Згідно якого, видно, що внаслідок непередбачуваного зміщення одного металевого листа ОСОБА_1 разом з листом впав з висоти 1,8м. вниз до кабельного каналу, в результаті чого отримав перелом лівого стегна (а.с.11-14).

Відповідно до п.4 Акту проведення розслідування нещасного випадку (аварії) від 06 вересня 2013 року, встановлено причини настання нещасного випадку: технічні недостатня надійність перекриття кабельного каналу, та особиста необережність потерпілого (а.с.15-19).

Згідно довідки МСЕК від 26 листопада 2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності (а.с.7).

При переогляді 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с.9, 10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з втратою працездатності через отриману виробничу травму.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту проведення розслідування нещасного випадку (аварії) від 06 вересня 2013 року, встановлено причини настання нещасного випадку, а саме: технічні - недостатня надійність перекриття кабельного каналу, та особиста необережність потерпілого. Що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність вини підприємства в отриманні позивачем трудового каліцтва, оскільки відповідач через недостатню надійність перекриття не забезпечив працівнику безпечні умови праці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманою виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває біль через травму, був звільнений з роботи через невідповідність займаній посаді за станом здоровя, стан здоровя не відновився, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудове каліцтво, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також з вини відповідача, яким не забезпечено надійних та безпечних умов виробничого процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, через нещасний випадок під час виконання посадових обовязків, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах, що стало підставою для його звільнення.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 65%, подальше покращення стану здоровя та зменшення відсотку втрати працездатності до 20%, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, звільнення з роботи за станом здоровя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі неможливість його відновлення.

У зв'язку з чим доводи апеляційних скарг, як представника позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, судом враховані при визначенні його розміру усі суттєві обставини справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_2 Кривий Ріг », залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: