Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3757/18
Провадження №: 2/332/108/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2019 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А., за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №332/3757/18 (провадження №2/332/108/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, з тих підстав, що позивач знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2004 року. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося, між подружжям постійно виникають сварки, що призвело до втрати почуття взаємної любові та поваги. Фактично шлюбні відносини припинено, подружжя проживає окремо. За зазначених обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить її розписка в отриманні судової повістки, що міститься в матеріалах справи(а.с.42). Суду раніше надала заяву з проханням справу розглядати без її участі, наполягає на задоволені позовних вимог (а.с.38).
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та суду пояснив, що згоден на розірвання шлюбу.
Суд, заслухавши відповідача ОСОБА_2, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, у їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Нормами ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Наведеним конституційним принципам кореспондує положення ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, яким також визначено добровільність шлюбу та те, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Положеннями ч.1,3 ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.
Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користуються рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно системного аналізу наведених норм права, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно свідоцтва про одруження сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2004 року, актовий запис №41(а.с.6). Від спільного життя подружжя не має малолітніх або неповнолітніх дітей.
Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя(ч.1 ст.110 СК України).
Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи судом, на прохання відповідача та з урахуванням вимог ст. 111 СК України, вживались заходи щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення, який позитивного результату не дав.
Судом встановлено, що подружжя спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Навіть після наданого судом тримісячного строку на примирення позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає подальше спільне подружнє життя з відповідачем неможливим, так як це суперечить її інтересам. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу.
На підставі наявних у справі доказів, судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін, оскільки шлюб існує лише формально.
Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.24 ч.1, ст. 55 ч.1,3, ст. 104 ч.2, 105 ч. 3, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89,259,263-265,268 ЦПК України, суд ,-
Задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання:м. Запоріжжя, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про розірвання шлюбу.
Розірвати шлюб між подружжям ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 12 березня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Запоріжжя, актовий запис № 41.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.04.2019 року.

Суддя Андрюшина Л.А.