КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/4855/18 Головуючий у суді І інстанції Клочко І.В.
Провадження № 22-ц/824/5683/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на її користь на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2006 року, у розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову до повноліття дитини.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що рішенням суду від 18 травня 2006 року у справі № 2-2057/13 з відповідача на її користь стягнуто, зокрема аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі 700 грн з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28 лютого 2006 року до досягнення дитиною повноліття. Проте на сьогоднішній день такий розмір аліментів є меншим від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є недостатнім для повноцінного розвитку дитини з огляду на її повсякденні потреби. Зазначала, що відповідач, будучи працевлаштованим в Республіці Польщі та набувши у власність дві квартири у м. Києві, регулярно не сплачував аліменти і в нього постійно утворювалась заборгованість. Дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні, відповідач же інших аліментних зобов'язань або непрацездатних батьків не має, тому має можливість забезпечувати дитині матеріальну підтримку у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі в збільшеному розмірі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2006 року щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700 грн щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи із 23 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з цим судовим рішенням, позивач, через представника - адвоката Клок В.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права,та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час розгляду справи судом не було досліджено докази того, що з 2014 року у відповідача покращилося матеріальне становище, а саме він набув право власності трикімнатну квартиру та 1/2 частину двокімнатної квартири у м. Києві, а також працює в Республіці Польщі, тому може отримувати значний дохід, окрім заробітної плати, від здачі житла в оренду. Загальний розмір витрат на дитину орієнтовано в місяць складає 9 000 грн, що свідчить про обгрунтованість заявленого розміру аліментів. При цьому позивач просила збільшити розмір аліментів починаючи з дня пред'явлення позову, однак суд стягнув аліменти в підвищеному розмірі з дати ухвалення свого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Поліщук І.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Посилається на те, що відповідач постійно і регулярно сплачував аліменти, проте квитанції про переказ коштів надавалися несвоєчасно до виконавчої служби у зв'язку з перебуванням за кордоном. Він бажає виконувати свої батьківські обов'язки, втім значне поліпшення матеріального стану відповідача не відбулося, він не має постійної роботи та змушений працювати за кордоном, отримуючи мінливий заробіток. Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах у справі, відповідач не має можливості сплачувати бажану позивачем суму аліментів, натомість матеріальний стан позивача є задовільним, вона має статусну роботу з постійним доходом.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2006 року у справі № 2-2057/13 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто, зокрема аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі 700 грн з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28 лютого 2006 року до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий позивачу 28 жовтня 2009 року, перебуває на виконанні у Голосіївському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 9 березня 2017 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також встановлено, що малолітня ОСОБА_7 проживає разом з матір'ю у квартирі АДРЕСА_1 у м Києві, остання піклується про дитину та утримує її.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання спільної з позивачем дитини матеріальний стан відповідача покращився, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів до 2 500 грн.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 51 Конституції України тастатті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема стаття 182 СК України щодо обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_5 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 700 грн до 5 000 грн на утримання дитини щомісячно, посилаючись на покращення матеріального стану ОСОБА_6 та збільшення витрат для повноцінного розвитку дитини, а саме відвідування додаткових занять з французької мови, секції карате та участю в різних турнірах, лікуванням та придбаванням одягу.

В суді першої інстанції ОСОБА_6 фактично не заперечував проти збільшення розміру аліментів, проте зазначав, що не має змоги сплачувати бажану позивачем суму аліментів, адже не має постійної роботи в Україні і саме з цієї причини, а також з метою забезпечення утримання дочки, він вимушений виїжджати за кордон до Республіки Польща та шукати нетривалу роботу, за виконання якої дохід носить мінливий характер.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2014 року на підставі договору дарування № 168 відповідач набув право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 72,1 кв. м, а 17 листопада 2015 року в порядку приватизації державного житлового фонду право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3.

Таким чином, збільшуючи розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на малолітню дочку згідно з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2006 року, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, враховуючи покращення матеріального стану ОСОБА_6 та виходячи з того, що він офіційно не працює, але є працездатною особою, дійшов обґрунтованого висновку про збільшення розміру аліментів з 700 грн до 2 500 грн., що відповідає інтересам дитини та не поставить її батька у скрутне матеріальне становище.

На спростування зроблених судом висновків позивач не навела переконливих доводів, які підтвердженні належними доказами, щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, зокрема матеріали справи не містять доказів того, що відповідач поніс витрати на придбання нерухомого майна за платним правочином, що він постійно проживає та отримує регулярний заробіток в Республіці Польщі, або що він отримує дохід від здачі нерухомого майна в оренду, а такожна підтвердження інших обставини, що мають істотне значення для визначення розміру стягуваних аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового встановлення судом строку, з якого підлягає сплата аліментів у збільшеному розмірі, є необґрунтованими, оскільки із резолютивної частини оскаржуваного рішення суду вбачається, що сплату аліментів у новому розмірі передбачено з 23 січня 2019 року, тобто з дати ухвалення судового рішення.

При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

С.О.Журба