Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 452/3561/14

провадження № 61-21863 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7;

відповідачі: ОСОБА_8, виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області;

представники ОСОБА_8: ОСОБА_9, ОСОБА_10;

представники виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області: Терлецький Тарас Степанович;

треті особи: управління Держкомзему у Самбірському районі Львівської області, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Львівської районної філії Самбірського міського виробничого відділу;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Берези В. І., Бойко С. М., Штефаніци Ю. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, треті особи: управління Держкомзему у Самбірському районі Львівської області, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Львівської районної філії Самбірського міського виробничого відділу (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру» Львівської районної філії Самбірського міського виробничого відділу), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішень міської ради, визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вони є співвласниками п?ятиквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі комунального підприємства Самбірської міської ради «Житлово експлуатаційний комбінат» (далі - КП СМР «ЖЕК»). За будинком закріплена прибудинкова земельна ділянка площею 1 477 кв. м.

01 жовтня 2014 року від представника земельного кадастру їм стало відомо, що ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних від 22 березня 1997 року № 147 отримала державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 04 квітня 1997 року за реєстром № 393, за яким приватизувала частину прибудинкової території площею 251 кв. м.

Вважали приватизацію ОСОБА_8 частини прибудинкової території незаконною, оскільки вона проведена з порушенням вимог статей 38, 42 ЗК України, згідно з якими такі землі належать до житлової та громадської забудови і суб?єктами приватизації яких можуть бути лише об?єднання співвласників багатоквартирного будинку. Згоди на приватизацію вони не давали, приватизована земля складається з трьох окремих ділянок, унаслідок чого виникли перешкоди для користування спільним заїздом до будинку, вони позбавлені можливості створити об?єднання співвласників багатоквартирного будинку, реалізувати своє право на приватизацію прибудинкової території відповідно до своєї частки у нерухомому майні. Посилались на те, що згідно зі статтею 6 ЗК України лише громадяни (власники приватного сектора) мають право отримувати у приватну власність земельні ділянки (присадибні ділянки) для обслуговування житлового будинку і громадських будівель для будівництва та обслуговування будинку і громадських будівель, у тому числі, земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 ЗК України, а не особам, які проживають у багатоквартирному житловому будинку, ураховуючи статус цієї ділянки, її цільове призначення та режим використання, передбачений статтею 42 ЗК України, а саме - задовольняти інтереси всіх його мешканців, а не однієї особи. Зазначали, що про своє порушене право дізналися 01 жовтня 2014 року, а тому пропустили строк звернення до суду з поважних причин і просили його поновити.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів від 22 березня 1997 року № 147 в частині безоплатної передачі ОСОБА_8 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 251 кв. м по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 04 квітня 1997 року за реєстром № 393, яким ця земельна ділянка передана ОСОБА_8 у приватну власність; зобов?язати ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом перенесення паркану її городу від єдиного заїзду до господарських будівель на відстань 1, 5 м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самбірського районного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року у складі судді Карнасевич Г. І. поновлено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 строк звернення до суду з позовом. Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів Львівської області від 24 березня 1997 року № 147/1 у частині безоплатної передачі ОСОБА_8 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 251 кв. м по АДРЕСА_1, яким 565 кв. м залишено у спільному користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 04 квітня 1997 року за реєстром № 393, виданий ОСОБА_8 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0251 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Зобов?язано ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом перенесення огорожі її городу від заїзду в сторону городу на 1,5 метри.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовий статус спірної земельної ділянки - це прибудинкова територія, що встановлено проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови. При приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду позивачі набули статусу належних землекористувачів прибудинкової території, частина якої приватизована одним із власників - ОСОБА_8, чим порушено право інших співвласників будинку на користування та приватизацію прибудинкової території. Згода на приватизацію частини земельної ділянки позивачі не надавали, частина прибудинкової земельної ділянки передана як без згоди співвласників, так і без врахування часток у нерухомому майні, без врахування порядку користування будинком та розташування інших будівель. На прибудинковій території збудовані надвірні та господарські споруди власниками цього будинку, на частину з яких виготовлено правовстановлюючі документи, до них прокладено заїзд з однієї сторони, де ОСОБА_8 приватизувала частину земельної ділянки, огородила її, чим створила перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Визнавши приватизацію частини земельної ділянки ОСОБА_8 незаконною, суд усунув перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення огорожі вглиб частини земельної ділянки, приватизованої ОСОБА_8

Поновлюючи строк звернення до суду з позовом, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами його пропущено з поважних причин.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено. Рішення Самбірського районного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на час прийняття рішення міської ради про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_8 та видачі на цій підставі державного акту, позивачі власниками квартир у цьому будинку не були, тому їх права не могли бути порушеними. Доказів про те, що ОСОБА_8 чинить перешкоди позивачам у доступі до будинку з часу видачі державного акта чи з часу набуття ними права власності на житло суду не надано.

Оскільки матеріали обміру земель кварталу є матеріалами інвентаризації земель, що відображають фактичне користування земельними ділянками та не можуть бути землевпорядною документацією, яка визначає межі та розміри конкретних землеволодінь, то сам по собі проект розподілу території кварталу не свідчить про закріплення конкретної земельної ділянки як прибудинкової за житловим будинком, а є лише підставою для закріплення такої. Спірна земельна ділянка не виділялась та не закріплювалась за будинком як прибудинкова територія.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У травні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просили оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_8 на прибудинковій території по АДРЕСА_1, як власнику квартири № 4, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0251 га (складається з чотирьох окремих земельних ділянок) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вважали необґрунтованим висновок апеляційного суду про те, що власники квартир не набули статусу належних землекористувачів прибудинкової території, а тому їх права не порушуються унаслідок передачі частини цієї території у власність ОСОБА_8 Такий висновок апеляційного суду спростовується наданими доказами, а саме рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 24 березня 1997 року № 147/1, в якому зазначено - 565 кв. м. залишити у спільному користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1, що підтверджує правомірність користування власниками квартир будинку земельною ділянкою площею 1 477 кв. м, на якій розташований будинок АДРЕСА_1, яка ще у 1960-х роках була виділена під забудову цього будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується експлікацією кварталу № 30 земельних ділянок, затверджений рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 16 липня 1981 року № 338, на підставі матеріалів обміру земельних ділянок забудованого кварталу № 30.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2016 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 452/3561/14 з Самбірського районного суду Львівської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживають у п?ятиквартирному житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 і є власниками квартир у цьому будинку.

ОСОБА_3 була співвласником квартири № 3а у вказаному будинку на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 05 грудня 1995 року. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав від 18 березня 2013 року є власником квартири № 3 на підставі рішення суду.

ОСОБА_6 є власником квартири № 1 на підставі договору купівлі- продажу від 11 серпня 2005 року.

ОСОБА_12 є співвласником квартири № 2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02 липня 2001 року.

ОСОБА_4 є співвласником квартири № 3 на підставі свідоцтва про право власності від 04 грудня 2006 року.

ОСОБА_8 є власником квартири № 4 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01 грудня 1994 року.

За будинком АДРЕСА_1 закріплена прибудинкова земельна ділянка площею 1 477 кв. м, що підтверджується планом кварталу забудови № 30 м. Самбора Львівської області.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів Львівської області від 16 липня 1981 року за № 338 затверджено представлені Самбірським міським бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель цього кварталу загальною площею 53 043 кв. м та встановлену при обмірі конфігурацію присадибних ділянок, у тому числі, по вул. Свердлова, 87 площею 1 477 кв. м, підставою для визначення яких були відповідні проекти розподілу територій. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

На підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів Львівської області від 22 березня 1997 року № 147 ОСОБА_8 безоплатно передано у приватну власність частину цієї земельної ділянки площею 251 кв. м для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а 565 кв. м залишено у спільному користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення виконавчого комітету ОСОБА_8 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 04 квітня 1997 року за реєстром № 393 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0251 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Судом встановлено, що приватизована ОСОБА_8 земельна ділянка складається з трьох окремих ділянок.

На час здійснення такої приватизації співвласником квартири № 3 будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_3, що підтверджується технічним звітом до видачі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім?я ОСОБА_8, і згода на приватизацію спірної земельної ділянки ОСОБА_3 не надавала.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що житловий комплекс - єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс.

Згідно з частиною п?ятою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Частиною першою статті 42 ЗК України 1990 року передбачено, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Аналогічні положення містяться і у статті 42 ЗК України 2001 року.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків (далі - Положення), затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна України від 05 квітня 1996 року № 31/30/53/396, прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд, тобто встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо).

Склад та поділ території мікрорайону (кварталу) на окремі земельні ділянки прибудинкових територій визначаються необхідністю забезпечення ефективного утримання та експлуатації житлового будинку та прибудинкових територій на підставі дотримання встановлених будівельних, протипожежних і санітарних норм.

Пунктом 4.1 Положення передбачено, що прибудинкові території (земельні ділянки) передаються у власність або надаються в користування відповідними органами місцевого самоврядування, в тому числі, на умовах оренди, об'єднанням власників будинків, для обслуговування існуючого житлового будинку (будинків) відповідно до земельного законодавства.

Згідно з пунктом 4.2 Положення суб'єктами права власності (користування) на земельні ділянки прибудинкових територій можуть виступати об'єднання власників багатоквартирних житлових, допоміжних та нежитлових приміщень, у тому числі вбудовано-прибудованих, багатоквартирних житлових будинків згідно з чинним законодавством. Законодавець при цьому не відносить до числа таких суб?єктів окремих фізичних осіб. Зміна цільового призначення земельних ділянок прибудинкової території допускається у випадку реконструкції, зміни функціонального призначення споруд, наявності інших обґрунтованих причин у відповідності з діючими нормами за дозволом відповідних органів місцевого самоврядування.

При переході права власності на житловий будинок (його приміщення) або на частину будинку разом з цим об'єктом переходить і право спільної власності (користування) земельною ділянкою у відповідності з чинним законодавством (пункт 4.3 Положення).

Відповідно до пункту 4.4. Положення частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку.

Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається.

Право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1996 року № 13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз?яснено, що при встановленні порядку використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної часткової власності, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території, згоди на приватизацію якої позивачі не надавали, частина прибудинкової земельної ділянки передана без врахування часток у праві спільної сумісної власності у нерухомому майні, порядку користування будинком та розташування інших будівель. На прибудинковій території збудовані надвірні та господарські споруди власниками цього будинку, на частину з яких виготовлено правовстановлюючі документи, до них прокладено заїзд з однієї сторони, де ОСОБА_8 приватизувала частину земельної ділянки, огородила її, чим створила перешкоди у користуванні прибудинковою земельною ділянкою. Також суд дійшов правильного висновку про визнання недійсним оспорюваного рішення виконавчого комітету міської ради, оскільки ним порушуються права позивачів щодо володіння, користування і розпорядження прибудинковою земельною ділянкою, та виданого на його підставі державного акту на право приватної власності на землю на ім?я ОСОБА_8

Посилання апеляційного суду на те, що спірна земельна ділянка не виділялась як прибудинкова територія, а тому у позивачів не виникло право на користування земельною ділянкою як прибудинковою територією, є помилковим, оскільки за будинком АДРЕСА_1 закріплена прибудинкова земельна ділянка площею 1 477 кв. м, що підтверджується планом кварталу забудови № 30 м. Самбора Львівської області, а конфігурацію вказаної земельної ділянки затверджено рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів Львівської області від 16 липня 1981 року за № 338, а також оскаржуваним рішенням міської ради, в якому зазначено, що 565 кв м. залишено у спільному користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1.

Посилання апеляційного суду на те, що позивачі на час прийняття оскаржуваного рішення міської ради та видачі ОСОБА_8 державного акта на право приватної власності на земельну ділянку не були співвласниками будинку, а тому їх права не могли бути порушеними, безпідставні, оскільки спірна земельна була приватизована незаконно, у зв?язку з чим співвласники багатоквартирного будинку були позбавлені права спільної сумісної власності на частину прибудинкової території, яка без їх згоди та урахування порядку користування прибудинкової територією була виділена у приватну власність ОСОБА_8

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Самбірського районного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк