ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 626/2681/18

Провадження № 22-ц/818/2370/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В. Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач приватне аграрно-орендне підприємство «Промінь»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» - адвоката ОСОБА_2 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року в складі судді Дудченка В.О.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАОП «Промінь», в якому просить розірвати договір оренди землі від 01 листопада 2006 року за №551, який укладений між ОСОБА_3 та ПАОП «Промінь» і зареєстрований 23.03.2007 року за №19, строком на 25 років, на земельну ділянку загальною площею 6,15 га, кадастровий номер :11:000:0085, яка належала ОСОБА_3 відповідно до державного акту ІІ-ХР №059664, виданого 22 серпня 2001 року.

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2016 року він став власником земельної ділянки кадастровий номер :11:000:0085, загальною площею 6,15 га, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, яку він успадкував за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 03 січня 2009 року. Успадкована земельна ділянка відповідно до договору № 551 від 01 листопада 2006 року, укладеного з ОСОБА_3, перебуває в оренді ПАОП «Промінь», строком на 25 років. Він має намір, як новий власник, самостійно використовувати земельну ділянку і отримувати дохід, так як сума орендної плати є недостатньою і не відповідає його потребам. Договором оренди, передбачено підстави розірвання договору у зв'язку з переходом права власності на дану земельну ділянку до другої особи. У зв'язку з тим, що право власності на земельну ділянку перейшло до нього 22 грудня 2016 року, а подальше використання земельної ділянки на умовах, запропонованих ПАОП «Промінь» є невигідним, позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ПАОП «Промінь».

Представник відповідача ПАОП «Промінь» адвокат ОСОБА_2 в поданій до суду заяві, просив розглянути справу без його участі на підставі наявних в ній доказів, а також застосувати трирічний строк позовної давності до вимог позивача, оскільки після смерті батька земельна ділянка перейшла у власність позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 червня 2010 року. Отже в задоволенні позову просить відмовити у звязку із спливом трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.256-257 ЦК України.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що строки позовної давності не спливли, оскільки його право власності, як спадкоємця земельної ділянки, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно лише 22.12.2016 року, тобто власником земельної ділянки він став тільки з даного моменту. А тому строк позовної давності почався після направлення ним листа до ПАОП «Промінь» з повідомленням про зміну власника земельної ділянки і бажання розірвати договір оренди в добровільному порядку у зв'язку із зміною власника земельної ділянки, а отже заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою. Вказує, що чинним законодавством встановлена форма витягу з Державного земельного кадастру (додаток № 47 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051), у якому повинен бути зазначений кадастровий номер земельної ділянки, тому відповідно після отримання свідоцтва про право на спадщину він виготовляв технічну документацію на земельну ділянку, отримував витяг про формування земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру і лише після проведення державної реєстрації права на землю в реєстрі прав на нерухоме майно він отримав повне право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Так в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов'язується з конкретною вимогою про захист окремого порушеного права Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Фактично це строк для захисту порушеного права в судовому порядку, стаття 261 Цивільного кодексу України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, аналіз змісту статей 256 та 261 Цивільного кодексу України засвідчує, що початок перебігу позовної давності - це фактично момент виникнення в особи права на судовий позов.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки № 551 від 01.11.2006 року, кадастровий номер :11:000:0085, площею 6,15 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, укладений між ОСОБА_3 та ПАОП «Промінь», який зареєстровано 23 березня 2007 року за № 19 Красноградським районним відділом Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до пункту 14.5 договору оренди землі від 01 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАОП «Промінь», підставою для розірвання зазначеного договору є перехід права власності на земельну ділянку до другої особи, а тому вимоги позивача про розірвання договору оренди землі є законними та обгрунтованими. Право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 грудня 2016 року, а отже до нього перейшли з цього часу права і обов'язки за договором оренди земельної ділянки №551 від 01 листопада 2006 року, у тому числі право на розірвання договору оренди, у звязку з чим суд вважав, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

18 березня 2019 року на вищевказане судове рішення представник приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» - адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що починаючи з 22 грудня 2010 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину, ніяких дій щодо додаткової реєстрації права на вказану земельну ділянку не робив, а погоджувався з мовами вказаного вище договору та отримав вчасно орендну плату , але ніяких дій щодо оскарження свого порушеного права не здійснював. Вважає, що строк позовної давності сплинув 23 грудня 2013 року, проте позивач звернувся до суду 18 грудня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що позивач набув право розпоряджатись своїм правом на земельну ділянку з моменту набуття права власності ( володіння, користування та розпорядження).

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що між ОСОБА_3 та ПАОП «Промінь» 01 листопада 2006 року був укладений договір оренди земельної ділянки №551, кадастровий номер :11:000:0085 загальною площею 6,15 га, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області (а.с.9-12).

ОСОБА_3 помер 03 січня 2009 року, його майно успадкував за заповітом його син ОСОБА_1, який 22 грудня 2010 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку (а.с.7).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно своє право власності на земельну ділянку позивач зареєстрував 22 грудня 2016 року (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1, як новий власник земельної ділянки, зазначає, що бажає розірвати з ПАОП «Промінь» договір оренди його земельної ділянки, та просить повернути йому земельну ділянку до 01 листопада 2018 року в стані придатному для використання, так як його не задовольняє розмір орендної плати і він бажає самостійно обробляти земельну ділянку, про що він звернувся до ПАОП «Промінь» із відповідною заявою 16 жовтня 2018 року (а.с.13).

Згідно з п.1.1 договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку.

Відповідно до п.3.1 договір укладено сторонами на 25 років, починаючи з дня його державної реєстрації.

Пунктом 14.5 договору оренди земельної ділянки передбачено, що підставою для зміни або розірвання договору є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним Кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статті 1 вказаного Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 31 ЗК України визначено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

За змістом частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до статті 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 14.5 оспорюваного договору оренди землі визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для розірвання договору.

Встановивши, що відповідно до пункту 14.5 договору оренди землі підставою для його розірвання є зміну власника землі, що відповідає положенням Закону України «Про оренду землі», суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 01 листопада 2006 року. Такі висновки суду грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положень статтею 256-257, 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України).

За нормами ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна фізична особа має право звернутись до суду виключно за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 317 ЦК України, ч. 1 ст. 78 ЗК України змістом права власності на землю є 1) право володіти, 2) право користуватись, 3) право розпоряджатись земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За нормами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом же відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Таким чином, спадкоємець який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Судовим розглядом оцінено подані сторонами докази і встановлено, що право власності на земельну ділянку відповідно до вимог ст. 1299 ЦПК України виникло у позивача з моменту державної реєстрації цього майна.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту прийняття спадщини, а не реєстрації права власності на нерухоме майно, суд обґрунтовано визнав таким, що суперечить ст. 261 ЦК України, оскільки право розпоряджатись земельною ділянкою та реалізувати своє право звернення до суду з цього приводу позивач набув після реєстрації права власності.

Відтак, підстав вважати пропущеним строк позовної давності немає.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставин справи на підставі об'єктивно досліджених доказів у їх сукупності та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

ОСОБА_4