Справа № 700/112/19
Провадження № 2/700/143/19
22 квітня 2019 р. Лисянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Бесараб Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/112/19 провадження № 2/700/143/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Лисянська селищна рада Черкаської області, служба у справах дітей Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим будинком,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Лисянська селищна рада Черкаської області, служба у справах дітей Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим будинком.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 06.06.2005 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7606810, запис № 2528, серії СВО № 203451 від 24.06.2005 року. У даному будинку також зареєстровані двоє його неповнолітніх онуків: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Його донька та матір дітей - ОСОБА_2 також була зареєстрована за вищевказаною адресою, проте фактично проживає в м. Києві з 2000 року разом із дітьми, а тому відповідно до рішення суду її було визнано такою, що втратила право проживання у житловому будинку. Зважаючи на те, що відповідач разом із дітьми не проживає за вищевказаною адресою вже протягом тривалого часу та не користується житловою площею, добровільно вирішити спір і зняти з реєстрації дітей не бажає, а місце проживання батька дітей йому невідоме, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав та інтересів, оскільки дана обставина позбавляє його можливості вільно користуватися, розпоряджатися та володіти нерухомим майном на власний розсуд.
Позивач у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзив не подавала.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - представник Лисянської селищної ради та представник служби у справах дітей Лисянської РДА Черкаської області у судове засідання не з'явилися, звернулися до суду із клопотанням про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів у справі, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Дослiдивши письмові докази, суд вважає, що позов пiдлягає задоволенню із таких пiдстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.06.2005 року серії НОМЕР_1 та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.06.2005 року № 7606810 серії СВО № 203451.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів їх сімей, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього.
Оскільки позивач є власником домоволодіння, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном.
Ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. ст.17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.7 СК України, у всіх діях щодо дитини, до досягнення її повноліття, незалежно від того ким вони здійснюються, має бути забезпечено максимально можливе врахування інтересів неповнолітньої дитини.
Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.
Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітні у спірному домоволодінні не проживають. Залишення малолітніх дітей зареєстрованими в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи вище наведене, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивача, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання дітей відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Згідно з довідкою Лисянської селищної ради Черкаської області № 378 від 28.01.2019 року про склад сім'ї та актом депутата селищної ради по виборчому округу № 14 від 29.01.2019 року, у домоволодінні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, але за місцем реєстрації не проживають.
Із рішення Лисянського районного суду Черкаської області № 2/700/559/18 від 20.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано Лисянську селищну раду Черкаської області зняти її з реєстрації місця проживання.
З врахуванням вище наведеного, оскільки відповідач ОСОБА_2 та її малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1, так як з 2000 року проживають разом із матір'ю у м. Києві, а факт реєстрації дітей відповідача у належному позивачу на праві власності будинку створює перешкоди у здійсненні ним права власності, суд прийшов до висновку задовольнити позовні вимоги позивача.
На підставі ст.ст. 319, 346, 391, ч. 2 405 ЦК України, Конвенції ООН Про права дитини, ст. 160 СК України, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Лисянська селищна рада Черкаської області, служба у справах дітей Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим будинком, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1, сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 768 гривень 40 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Лисянським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд Черкаської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя - Н.В. Бесараб