Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 727/2955/18

провадження № 61-140св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Чернівецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 11,

третя особа - профспілковий комітет Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 липня 2018 року у складі судді Семенка О. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 01 березня 2018 року № 09 Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 про звільнення його з роботи, поновити його на посаді заступника директора з адміністративно - господарської роботи Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 березня 2018 року до дня ухвалення рішення у справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 31 січня 2017 року він працював у Чернівецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 11 заступником директора з адміністративно-господарської роботи.

Наказом від 01 березня 2018 року № 09 звільнений з посади відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул. Підставою звільнення є акт від 01 березня 2018 року, яким встановлено факт відсутності його на роботі без поважних причин 26 лютого 2018 року.

Вважає своє звільнення незаконним та проведеним із порушенням вимог трудового законодавства, зокрема, статті 43, частини третьої статті 149 КЗпП України. Прогул без поважних причин ним не допускався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем дотримано процедуру та вимоги закону при звільненні позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 липня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Як доказ його відсутності на робочому місці 26 лютого 2018 року суди взяли до уваги табель обліку робочого часу, форма та зміст якого не відповідають встановленій законодавством формі, у зв'язку з чим неможливо достовірно встановити причини відсутності на робочому місці у цей день.

Профспілковий комітет мотивував свою згоду на звільнення з роботи не фактом його відсутності на робочому місці без поважних причин 26 лютого 2018 року, а грубим порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, суди не врахували норми статті 149 КЗпП України, згідно з якою при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При обранні такого виду стягнення як звільнення відповідач не взяв до уваги його попередню роботу, яку він здійснював на високому рівні і будь-яких зауважень зі сторони дирекції школи не мав.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

Чернівецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 11 та профспілковий комітет Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 подали відзиви, у яких просять залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11, третя особа - профспілковий комітет Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, та витребувано справу з Шевченківського районного суду міста Чернівці.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що з 31 січня 2017 року ОСОБА_4 перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи.

Згідно з табелем обліку робочого часу за лютий 2018 року, ОСОБА_4 був відсутній на роботі 26 лютого 2018 року та відмовився надати пояснення з цього приводу, що засвідчено актом від 01 березня 2018 року.

01 березня 2018 року профспілковий комітет Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 провів засідання за участю позивача, який, у свою чергу, не навів поважних причин відсутності на роботі 26 лютого 2018 року, та надав дозвіл на його звільнення за прогул.

Наказом директора Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 від 01 березня 2018 року № 09 позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України. Підставою звільнення є акт від 01 березня 2018 року, яким встановлено факт відсутності на роботі без поважних причин ОСОБА_4 26 лютого 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

Позивач не заперечував факт своєї відсутності на роботі 26 лютого 2018 року, однак зазначив, що його відсутність пов'язана із поважними причинами та вчасно погоджена з директором школи. Зокрема, у цей день він перебував у відгулі, який був обіцяний йому адміністрацією школи у зв'язку з відкликанням його зі щорічної оплачуваної відпустки через виробничу необхідність, а тому такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, встановивши відсутність позивача на роботі без поважних причин, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі 26 лютого 2018 року.

Наказ про надання відгулу 26 лютого 2018 року Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 11 не видавався, факт отримання позивачем усного погодження керівництвом школи такого відгулу не доведено.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що він звільнений із займаної ним посади з порушенням вимог трудового законодавства, є безпідставними, оскільки відповідачем, як роботодавцем, доведено відсутність позивача на робочому місці без поважних причин більше трьох годин, що є підставою для звільнення за прогул.

Аргументи скарги про те, що він не отримував повідомлення про засідання профспілкового комітету 01 березня 2018 року є необґрунтованими.

Позивач був присутній на засіданні профспілкового комітету 01 березня 2018 року, надавав свої пояснення та висловив незгоду з поданням адміністрації школи, проте, згідно з протоколом засідання профкому № 5, жодних поважних причин відсутності на роботі 26 лютого 2018 року не навів.

Посилання у скарзі на те, що згоду на звільнення з роботи профспілковий комітет мотивував не фактом відсутності на робочому місці без поважних причин, а грубим порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку, колегія суддів відхиляє, оскільки прогул і є грубим порушенням трудової дисципліни.

Посилання на те, що табель обліку робочого часу, форма та зміст не відповідають встановленій законодавством формі, колегія суддів також відхиляє, оскільки суди попередніх інстанцій надали йому оцінку відповідно до норм процесуального законодавства.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів, зокрема, показань свідків, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 липня 2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 липня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат

+