Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 212/1415/17-ц

провадження № 61-40413св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державне підприємство «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року у складі судді Борис О. Н. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» (далі - ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці») про скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він працював на посаді провідного інженера сектору експертизи об'єктів гірничо-металургійного виробництва відділу технічної експертизи ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» із 29 грудня 2007 року.

03 березня 2016 року позивач отримав повідомлення про звільнення, з якого дізнався, що наказом від 24 лютого 2016 року № 16-ОД «Про внесення змін до штатного розпису ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці», передбачено скасувати посаду провідного інженера у секторі експертизи об'єктів гірничо-металургійного виробництва відділу технічної експертизи із 05 травня

2016 року.

Наказом від 23 травня 2016 року № 81-к позивача звільнено із займаної посади

з 23 травня 2016 року за скороченням чисельності штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на несвоєчасність попередження профспілкового комітету про прийняття рішення про скорочення посади, необґрунтованість змісту наказу

від 24 лютого 2016 року № 16-ОД та порушення норм трудового права при прийнятті цього наказу, ненадання профспілковому комітету будь-яких письмових доказів про гостру потребу в оптимізації складу сектору, неврахування переваги позивача, який має значний досвід та кваліфікацію, просив скасувати наказ від 23 травня 2016 року № 81-к; скасувати пункт 3 наказу від 24 лютого 2016 року № 16-ОД; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 98 412,76 грн та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн, а також допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 08 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відбулося скорочення штату працівників на ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» та відсутні порушення процедури звільнення з роботи ОСОБА_4

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» про скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги є недоведеними, а тому посилання на пропуск позовної давності підлягає виключенню з мотивувальної частини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 08 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при винесенні свого рішення на підставі наявних матеріалів справи не повно з'ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам наданих позивачем, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому їх розгляду, а тому судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими. Крім того, суди не прийняли до уваги вимоги пункту 3 статті 42 КЗпП України та статтю 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо переважного залишення на роботі працівника у разі скорочення чисельності чи штату працівників, на що позивач має право.

У листопаді 2018 року від ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 29 грудня 2007 року № 116-к ОСОБА_4 прийнятий на посаду провідного інженера сектору експертизи об'єктів гірничо-металургійного виробництва відділу технічної експертизи, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом від 24 лютого 2016 року № 16-ОД «Про внесення змін до штатного розпису ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» відповідач вніс ряд змін до штатного розпису підприємства, у тому числі і до штатного розпису відділу технічної експертизи, а саме: у зв'язку із значним зменшенням обсягів робіт у відділі технічної експертизи із 05 травня 2016 року скасовано посаду провідного інженера сектора експертизи об'єктів гірничо-металургійного виробництва.

03 березня 2016 року позивачу направлено повідомлення про звільнення, за

вих. № 567/01, з яким він ознайомився 03 березня 2016 року, про що свідчить його особистий підпис.

Отже, позивача повідомлено за два місяці до запланованого вивільнення про звільнення, а також, цим повідомленням доведено до його відома про відсутність на підприємстві вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації.

У день звільнення позивачу видана трудова книжка та з позивачем проведений повний розрахунок.

Станом на час звільнення позивача, у штатному розписі цього сектору відділу технічної експертизи нараховувались: посада начальника сектору - 1 одиниця, технічного експерта - 6 одиниць, інженера 1-ї категорії - 1 одиниця, провідного інженера - 1 одиниця, яку обіймав позивач та посада водія автотранспортних засобів, що підтверджується витягом із штатного розпису на 2015 рік.

Первинна профспілкова організація ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці», членом якої є позивач, протоколом від 11 квітня 2016 року № 01/04/16 надала згоду на його звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Наказом від 23 травня 2016 року № 81-к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності штату підприємства.

Із штатних розписів ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» станом на 01 грудня 2015 року та на 05 травня 2016 року вбачається, що у ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» станом на 23 травня 2016 року дійсно скорочена одна штатна одиниця провідного інженера сектора експертизи об'єктів гірничо-металургійного виробництва.

Нормативно-правове обґрунтування

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовій договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У частині першій статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у частині другій цієї статті.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частина друга статті 49-2 КЗпП України).

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності штату працівників, а саме скорочення посади позивача, при цьому судами враховано, що з моменту повідомлення про скорочення посади та на час його звільнення у відповідача була наявна лише одна невиробнича посада «Водій автотранспортних засобів», яка також підлягала виведенню із штатного розпису із 01 червня 2016 року, та не є аналогічній кваліфікації посаді «Провідний інженер», яку обіймав позивач, тому не пропонувалася позивачу як вакантна. Отже, за відсутності на підприємстві вільних посад, які б відповідали кваліфікації позивача, суди дійшли до правильного висновку про те, що за наявності попередньої згоди профспілкового комітету звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства та без порушень прав ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції при винесенні свого рішення на підставі наявних матеріалів справи не повно з'ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам наданих позивачем, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому їх розгляду, а тому судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними, оскільки спростовують наявними у справі матеріалами та мотивами судів, викладених у рішеннях.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди не звернули уваги що позивач має переважне право залишення на роботі у разі скорочення чисельності чи штату працівників відповідно до пункту 3 статті 42 КЗпП України та статтю 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є необґрунтованими, оскільки наявність переважного права має значення, коли звільненню у зв'язку із скороченням підлягають декілька працівників, і роботодавець у такому випадку зобов'язаний враховувати наявність переважного права при працевлаштуванні працівника, чия посада скорочується, та інших працівників, які такого права не мають, але їх посади також скорочуються. Проте, у цій справі у відділі скорочувалася лише одна посада провідного інженера, яку і обіймав позивач, при цьому на підприємстві не було інших вакантних посад, які відповідали його спеціальності та кваліфікації.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доцільності у скороченні чисельності штату - не заслуговують на увагу, оскільки рішення роботодавця щодо скорочення чисельності штату не було предметом оскарження у цій справі.

Посилання у касаційні скарзі на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, оскільки прийнято нові докази на стадії апеляції, хоча і є обґрунтованими, проте таке порушення не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 08 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик