Справа № 467/106/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 рокуАрбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фермерське господарство "ОСОБА_2." про визнання недійсними договору оренди землі та додаткового договору до нього, -

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

У січні 2019 року позивач звернувся із вказаним позову до суду, в обґрунтування якого посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 7,31 га га, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області і має цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У позовній заяві вказує, що за усною домовленістю з відповідачем, останній протягом 2001-2017 року користувалось його земельною ділянкою, сплачуючи орендну плату.

Проте, з 2015 року орендна плата відповідача стала значно меншою, аніж у інших господарств, а тому на його прохання щодо її збільшення, відповідач запропонував укласти письмовий договір оренди землі, у якому погодити гідний розмір плати за користування земельною ділянкою.

Та не погодившись із запропонованим відповідачем розміром орендної плати, позивач вказує, що у 2018 році уклав договір оренди землі із ФГ «ОСОБА_2», пропозиція якого його повністю влаштовувала, а державна реєстрація права оренди за ФГ «ОСОБА_2» була проведена 24 вересня 2018 року.

Втім, після попередження відповідача про необхідність повернення земельної ділянки, йому стало відомо про існування укладеного ніби то між ним та ТОВ «Агрофірма «Вісла» договору оренди землі (без номеру та дати укладення) з відміткою про державну реєстрацію від 29 травня 2006 року за № 45, а також додаткового договору № 66 до договору оренди землі № 66 від 25 серпня 2005 року, укладеного 17 серпня 2007 року, який містив відмітку про державну реєстрацію від 22 серпня 2007 року за № 52.

Тож, заперечуючи факт підписання цих угод з відповідачем, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі (без дати укладення), між нею та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 45, а так само визнати недійсним додатковий договір № 66 до договору оренди землі № 66 від 25 серпня 2005 року, укладений 17 серпня 2007 року з відміткою про дату та номер державної реєстрації - 22 серпня 2007 року за № 52.

Процесуальні дії у справі

Провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2019 року, після усунення недоліків позовної заяви, і розпочате підготовче провадження.

Цією ж ухвалою було задоволене клопотання позивача про витребування оригіналів доказів від відповідача, які долучені до матеріалів справи.

22 березня 2019 року відповідач в особі директора ТОВ «Агрофірма Вісла» подав заяву про визнання позову у порядку ст. 206 ЦПК України, проте, ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2019 року до участі у справі було залучене Фермерське господарство «ОСОБА_2.» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

У зв`язку із цим, ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження 07 травня 2019 року.

Тож, суд, за таких обставин, з урахуванням заяви відповідача про визнання позову, на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України, вправі ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Позиції учасників справи

В судове засідання позивач не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, направила до суду письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, за наявними у матеріалах справи доказами ( а.с. 30).

Таке право учасника справи передбачене ч.3 ст. 211 ЦПК України, у той час, як суд не убачав підстав для визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою, а як наслідок, і перешкод для розгляду справи за відсутності позивача.

Представник відповідача - ТОВ «Агрофірма Вісла» в судове засідання також не прибув, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належно, направив до суду письмову заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності.

Крім того, цією ж заявою представник відповідача пред`явлений позов визнав, просив його вимоги задовольнити і жодної із обставин, що зазначені у позовній заяві, не заперечував, вказавши, що наслідки такого, як то, передбачені ст. 206 ЦПК України, йому зрозумілі ( а.с. 31).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ФГ "ОСОБА_2." в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, причин неявки суду не вказав, жодних заяв та/або клопотань до суду не направляв.

Та з огляду на положення ч.1 ст. 223 ЦПК України, за умови не установлення обставин, регламентованих частиною другою цієї ж правової норми, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, висунутих позивачем

За таких обставин, суд, з огляду на право відповідача, передбачене ч.1 ст. 206 ЦПК України, пересвідчившись у тому, що йому зрозумілі наслідки визнання пред`явленого до нього позову, перевіривши чи не обмежений його представник у повноваженнях на учинення такої процесуальної дії, а так само і у тому, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, зробив такі висновки.

Зокрема, суд достовірно установив, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого 03 грудня 2001 року, позивач є власником земельної ділянки площею 7,31 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Землю було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а 09 серпня 2018 року позивач, як орендодавець, та ФГ « ОСОБА_2 .», як орендар, уклали договір, за яким позивач передав, а ФГ « ОСОБА_2 .» прийняв в строкове платне користування належну позивачу земельну ділянку.

Між тим, матеріали справи містять у собі договір оренди землі, без зазначення дати (числа та місяця), із якого слідує, що він був укладений між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Вісла», а його умови визначали передачу належної позивачу земельної ділянки в оренду відповідачу строком на 10 років ( п.п.1,2,8 цього договору).

Вказаний договір був зареєстрований 29 травня 2006 року за № 45 у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії.

Крім того, відповідачем надано додатковий договір № 66 до договору оренди землі № 66 від 25 серпня 2005 року, укладений 17 серпня 2007 року, яким ці ж сторони змінили умови договору, зокрема, щодо строку оренди і погодились, що договір укладено на 15 років ( п.1.1 Додаткового договору № 295).

Додатковий договір було зареєстровано у Арбузинському районному реєстраційному секторі № 5 від 22 серпня 2007 року за № 52.

Тож, заперечуючи факт підписання цих угод з ТОВ «Агрофірма «Вісла», позивач подав позов, яким порушив питання про визнання їх недійсним з цих підстав.

Суд же, вирішуючи спір, у цьому випадку, виходив із такого.

Зокрема, за приписами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 3ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Водночас, відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

А спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Між тим, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) ( ч.2 ст. 207 ЦК України).

При цьому підписи сторін є одним із обов`язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.

Та у цьому випадку відповідач, в особі свого представника, визнав той факт, що позивач не укладав із ним спірних правочинів, ані договору оренди землі, ані додаткового договору до нього, а згідно правил ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Крім того, суд виходив із засад змагальності сторін, за якими, зокрема, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд же, згідно із нормою ч.1 ст. 13 ЦПК України, у контексті диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А тому суд, не маючи обґрунтованого сумніву щодо достовірності викладених у позовній заяві обставин, пересвідчившись у добровільності їх визнання відповідачем, а також у тому, що визнання позову у даному конкретному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту у запропонований ним спосіб, тобто, шляхом визнання правочинів, про які йдеться у позовній заяві, недійсними, а як наслідок, позовні вимоги, з огляду на положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, підлягають до задоволення у повному обсязі.

З цих мотивів, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 206, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фермерське господарство "ОСОБА_2." про визнання недійсними договору оренди землі та додаткового договору до нього - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі (без зазначення місяця та числа), укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» і зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за № 45.

Визнати недійсним додатковий договір №66 до договору оренди землі № 66 від 25 серпня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» 17 серпня 2007 року і зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 22 серпня 2007 року за № 52.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца