ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м. Черкаси

справа № 691/1184/18 провадження № 22-ц/793/641/19
Категорія: 310020000

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Бабенка В.М., Бородійчука В.Г.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1;

відповідач: ОСОБА_2.

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року (ухвалене в приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області під головуванням судді Подороги Л.В. о 12:15) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

13 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 03.03.2005 присуджено до сплати з відповідача 150 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З досягненням дочкою повноліття, припинилася виплата батьком аліментів на її утримання.

Дочка являється студенткою Київського національного університету культури та мистецтв, у неї є потреба у додаткових витратах на навчання та утримання дитини, це проживання у гуртожитку 250 грн., харчування 3 000 грн., одяг 500 грн., переїзд на навчання до іншого населеного пункту (м. Київ), а також проїздки по м. Києву 500 грн., Інтернет та мобільний зв'язок 50 грн., ліки та аналізи 500 грн., підручники, зошити, ручки та ін. 200 грн.

Разом витрати складають 5 000 грн.

Просила призначити виплату аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн.. на місяць, з дня набуття дитиною повноліття. Покласти судові витрати на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання та на користь повнолітньої дочки ОСОБА_3, в сумі 156 грн. 60 коп. до досягнення дитиною двадцяти трьох років, але не довше закінчення навчання, починаючи з 13.09.2018.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 3 681 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 22 грн. 07 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що крім доказів оплати гуртожитку, доказів понесення інших витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивачем суду не надано, як не надано доказів витрат на лікування.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, на даний час, не має постійного місця роботи, є платником аліментів на утримання двох інших дітей, його повнолітня дочка навчається на безоплатній основі, отримує стипендію, однак потребує допомоги на придбання канцелярських речей, одягу, продуктів харчування, сума аліментів, в розмірі 1/2 різниці між середньомісячним доходом повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та прожитковим мінімумом для працездатних осіб, становить 156,60 грн., є незначною, а тому він має змогу її сплачувати.

Понесені відповідачем витрати на правничу допомогу покладено на позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 3 681 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 березня 2019 року, ОСОБА_1 вважаючи, що оскаржуване рішення в частині розміру стягуваних аліментів та покладення на неї судових витрат прийняте за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила змінити рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19.02.2019 в частині розміру стягнутих аліментів з 156 грн.60 коп. на 2 000 грн. та звільнити її від покладених на неї витрат на правничу допомогу в сумі 3 681 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, на думку скаржника, визначаючи розмір аліментів невірно врахував положення ч.1 1ст. 182 СК України, яка передбачає, що визначаючи розмір стягнутих аліментів суд повинен врахувати, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів. Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, жодного доказу на підтвердження існування будь-яких обставин, що перешкоджають відповідачу влаштуватись на роботу надано не було.

Зазначає, що вона працює, однак, її коштів не недостатньо, щоб забезпечити розумні матеріальні потреби їхньої дочки. Крім того, на її утриманні перебуває непрацездатна матір, яка потребує стороннього догляду.

Дочка отримує стипендію, проте, саме у звязку із хворобою та частими госпіталізаціями отримує її не завжди.

12 квітня 2019 року ОСОБА_2 подав клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, які підтверджують понесені ним судові витрати, а саме квитанцію про оплату за надану правничу допомогу, копію додаткової угоди від 06.04.2019 до договору від 06.04.2019 про представництво в цивільному процесі, розрахунок від 12.04.2019 суми судових витрат, які відповідач поніс у звязку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, розрахунок від 12.04.2019 затраченого часу адвокатом ОСОБА_4 по підготовці та веденню цивільної справи в суді апеляційної інстанції.

16 квітня 2019 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому, вважаючи її вимоги безпідставними, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду від 19.02.2019 без задоволення.

Відзив мотивує тим, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не було надано жодного документа, який би став доказом підтвердження заявлених нею позовних вимог, крім квитанції про сплату за проживання в гуртожитку.

Тому суд, розглядаючи справу, вивчив надані сторонами докази, заслухав сторони і ухвалив рішення, яке є законним і обґрунтованим.

На думку ОСОБА_2 докази, що додані до апеляційної скарги не повинні прийматись судом апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 нічого не перешкоджало надати ці документи до суду першої інстанції.

Зазначає, що звільнення від сплати витрат на правничу допомогу не передбачене законодавством.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 17 квітня 2019 року на 15:30 год. у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІСР №066934 від 16 лютого 2000 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2).

Згідно довідки Київського національного університету культури та мистецтв від 20.06.2018 № 1699, ОСОБА_3 являється студенткою І курсу групи ТМ-47 денної форми навчання бюджетного фінансування факультету режисури і шоу-бізнесу. Термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021 (а.с. 2-3).

В процесі розгляду справи позивачем було надано суду копію квитанції №17444548 про сплату ОСОБА_3 5 000 грн. за проживання в гуртожитку з 01.09.2018 по 30.06.2019 (а.с. 28).

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 06.11.2014 року з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття (а.с. 37 38).

Постановою головного державного виконавця Городищенського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей (а.с. 39).

Відповідно до квитанцій № НОМЕР_1 від 24.10.2018 та № НОМЕР_2 від 07.11.2018 ОСОБА_2 сплатив аліменти на користь неповнолітніх дітей у розмірі 400 грн. та 700 грн. відповідно (а.с. 43).

Згідно з довідкою про доходи від 28.12.2018 № 576, за період з липня по грудень 2018 року загальна сума доходів ОСОБА_3 становила 9 646 грн. 80 коп., тобто, середньомісячний дохід складав 1607 грн. 80 коп.(а.с. 65).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала ОСОБА_8 Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції оскаржене в частині визначеного судом розміру стягнутих аліментів та стягнення витрат на правничу допомогу.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач крім повнолітньої дочки ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, постійної роботи не має, а позивачем на підтвердження вказаних нею витрат на навчання дочки надано лише копію квитанції про оплату гуртожитку і, як вірно зазначено судом першої інстанції, доказів понесення інших витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивачем не надано, як і не надано доказів витрат на лікування.

До апеляційної скарги вже було додано копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 5301, про перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні з 06.04.2016 по 26.04.2016 із діагнозом синдром артеріальної гіпертензіїі, ізольована протеїнорія, аскаридоз, функціональна диспепсія, гіпертрофія мигдалин, виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 842, про перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні з 22.01.2018 по 26.01.2018 із діагнозом синдром артеріальної гіпертензіїі, ізольована протеїнорія, аскаридоз, та висновок експерта з діагнозом гломерулонефрит, артеріальна гіпертензія (а.с. 97, 101, 102).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте, ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що вказує на неможливість подання вищевказаних доказів, які датовані квітнем 2016 та січнем 2018 років, до суду першої інстанції, хоча отримані вони завчасно до звернення з позовом до суду першої інстанції.

Крім того, будь-яких доказів, які б вказували на наявність можливості відповідачем, за встановлених обставин, сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у визначеному позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі розмірі суду надано не було.

Щодо витрат на правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження наданих послуг, відповідачем було надано: ордер серії ЧК № 66931 від 17.10.2018 про надання адвокатом ОСОБА_4 правової допомоги ОСОБА_2, Договір про представництво в цивільному процесі від 12.10.2018, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4, та Додаткова угода до договору від 12.10.2018 про представництво в цивільному процесі від 12.10.2018, попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести від 14.11.2018, розрахунок затраченого часу адвокатом ОСОБА_4 по підготовці та веденню даної справи та квитанції до прибуткового касового ордера № 41 від 12.10.2018 на суму 3 000 грн. та №15 від 18.02.2019 на суму 1 000 грн.(а.с. 22, 29-31,76-77).

З додаткової угоди до договору від 12.10.2018 про представництво в цивільному процесі від 12.10.2018 та розрахунку витрат на адвоката вбачається, що 1 год. роботи адвоката оцінена в 600 грн., адвокатом були здійснені дії із підготовки адвокатського запиту, клопотань, відзив на позовну заяву, участь в судових засіданнях, підготовка до судових дебатів та просили стягнути з позивача на користь відповідача 3 800 грн.

Вказані витрати на правничу допомогу, на думку суду, є обґрунтованими, проте у відповідності до ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи спір стосується стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, та значення її для сторін, зокрема потреба в матеріальній допомозі від батька, їх стягнення становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції вірно враховано істотні обставини, які впливають на його визначення, а саме отримування ОСОБА_3 стипендії, не надання позивачем доказів в обґрунтування позову щодо розміру таких витрат, матеріальний стан відповідача та перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей.

Суд, в частині стягнення аліментів, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

За викладеного вимоги апеляційної скарги в частині зміни оскаржуваного судового рішення щодо розміру стягнутих аліментів з 156 грн. 60 коп. на 2 000 грн. не підлягають до задоволення.

Разом з тим, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, затраченого часу на надання таких послуг (підготовка до цієї справи, складання запиту, відзиву (заперечення на заявлений позов), участь в засіданнях не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи), апеляційний дійшов висновку про необхідність зміни рішення в частині розподілу судових витрат, шляхом зменшення їх розміру та стягнути з позивача на користь відповідача 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, та відповідно часткового задоволення вимог апеляційної скарги у приведеній частині.

Крім того, відповідачем до суду апеляційної інстанції було також надано, зокрема, додаткову угоду до договору від 06.04.2019 про представництво, за якою клієнт, ОСОБА_2, за надання юридичної допомоги при участі в судовому розгляді справи в Апеляційному суді Черкаської області зобовязується сплатити гонорар у розмірі 3 000 грн. із розрахунку 600 грн. за год. його роботи, розрахунок суми судових витрат станом на 12.04.2019 в сумі 3 000 грн., розрахунок затраченого часу адвокатом ОСОБА_4 на підготовку і ведення цивільної справи в Апеляційному суді Черкаської області у даній справі на 6 год. 30 хв., що відповідно дорівнює 3 300 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №24 від 06.04.2019 на суму 3 000 грн.

Згідно розрахунку затраченого часу, із розрахунку 1 год. 600 грн., адвокат ОСОБА_4 на підготовку і ведення цивільної справи в Апеляційному суді Черкаської області затратив 1 год. на укладення із ОСОБА_2 договору та консультації, 2 год. 30 хв. на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, підготовка заяви про слухання справи за участю представника 30 хв., підготовка розрахунку затраченого часу адвокатом 10 хв., підготовки розрахунку понесених судових витрат 10 хв., підготовка клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, які підтверджують понесені судові витрати 30 хв., участь у судовому засіданні 40 хв.

Відповідно до розрахунку суми судових витрат станом на 12.04.2019 ОСОБА_2 сплатив адвокату гонорар в сумі 3 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи апеляційним судом здійснений в порядку письмового провадження без повідомлення та участі сторін, тому витрати на участь у судовому засіданні 40 хв. не підлягають до задоволення.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, то з позивача на користь відповідача необхідно частково стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 300 грн.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд, зокрема, апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 528,60 грн. (1762 *0,4)*150%)/2).

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 300 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 528,60 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.М. Бабенко

ОСОБА_9