РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 14.05.2018 року між нею та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1 сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк, до сьомого вересня 2018 року, укласти договір купівлі-продажу квартири основний договір у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.4 сума договору купрівлі-продажу нерухомості, що зазначена вище, становить 559 000 грн., що еквівалентно 21 500 доларів США. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримав від позивача гроші у сумі 260 000 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 10 000 доларів США. При оформлені договору купівлі-продажу сума, що підлягатиме передачі, буде зменшена на гарантійну суму, передану за цим договором і становитиме суму еквівалентну 11 500 доларів США за обмінним курсом НБУ на день укладання основного договору (п.3 договору). Відповідно до п.4 сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладання основного договору повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням. При цьому сторони домовились, що у разі порушення зобов`язань з вини ОСОБА_2 , він зобов`язується повернути ОСОБА_1 суму грошей, що передана до підписання цього договору та вказана в п.3. 07.09.2018 року за домовленістю сторін повинно було відбутися укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, проте відповідач у зазначену дату до нотаріуса не з`явився. У зв`язку з тим, що відповідачем порушені умови, укладеного між ними попереднього договору, позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму завдатку у розмірі 10 000 доларів США та грошові кошти за невиконання зобов`язань визначених договором від 14.05.2018 року у розмірі 10 000 доларів США., судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.07.2018 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Відзив на позовну заяву відповідач не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 11ЦК України передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, яким є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно із ч.ч.1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом установлено та підтверджуються матеріалами справи, що 14.05.2018 року року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1 сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк, до сьомого вересня 2018 року, укласти договір купівлі-продажу квартири основний договір у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.2.4 сума договору купівлі-продажу нерухомості, що зазначена вище, становить 559 000 грн., що еквівалентно 21 500 доларів США.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримав від позивача гроші у сумі 260 000 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 10 000 доларів США. При оформлені договору купівлі-продажу сума, що підлягатиме передачі, буде зменшена на гарантійну суму, передану за цим договором і становитиме суму еквівалентну 11 500 доларів США за обмінним курсом НБУ на день укладання основного договору (п.3 договору).

Відповідно до п.4 сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладання основного договору повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням. При цьому сторони домовились, що у разі порушення зобов`язань з вини ОСОБА_2 , він зобов`язується повернути ОСОБА_1 суму грошей, що передана до підписання цього договору та вказана в п.3.

На виконання умов попереднього договору в установлений ним строк 07.09.2018 року позивач разом з чоловіком прибули в нотаріальну контору, але договір купівлі продажу квартири не був укладений, у зв`язку з неявкою відповідача. Вказаний факт підтверджується свідоцтвами від 07.09.2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки основний договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам чинного законодавства сторонами у справі укладений не був, сплачена відповідачу сума гарантійного платежу є авансом та підлягає поверненню позивачу. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013року у справі № 6-176цс12.

Статтею 533 ЦК України, передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року відступила від правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, зазначивши наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки договір між сторонами укладений не був, і отримані відповідачем від позивача грошові кошти не є завдатком, а тому на користь позивача підлягає стягненню сума, яку вона в дійсності передала відповідачу 260 000 грн., що на моменту укладання попереднього договору купівлі-продажу еквівалентно 10 000 доларів США.

Посилання позивача про стягнення коштів за невиконання зобов`язань, визначених договором від 14.05.2018 року в розмір 100% попереднього платежу в сумі 10 000 доларів США позбавленні правового обґрунтування, оскільки повернення суми гарантійного платежу є поверненням суми авансу, на який можуть нараховуватися лише проценти передбачені статтею 536 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 16.09.2016року у справі №921/266/13-г/7(господарська справа).

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 10 000 доларів США, що станом на 25.02.2019 еквівалентно 270 200 грн., що складає 50% від заявленої позивачем суми, що становить 540 400 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2702 гривень, що відповідає 50 % від суми судового збору, яка повинна була бути сплачена позивачем. Крім того, з позивача в дохід держави підлягає стягненню, несплачений ним судовий збір при зверненні до суду з вказаним позовом у розмірі 2702 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу,суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи мається договір про надання правової допомоги № 134 від 05.09.2018 року та прибутковий касовий ордер №1 від 05.09.2018 року про оплату вартості послуг за договором №134.

Оскільки, позивачем не надано доказів щодо обсягу послуг і виконаних адвокатом робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.), то відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 546, 548, 549, 570, 635, України, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 2 702 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 2 702 грн.

В решті позову відмовити.

У разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко