Справа № 437/306/13а
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тиріної В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове Луганської області заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Луганська, про відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі № 437/306/13а за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання незаконними дій щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Сватівського районного суду Луганської області звернулась ОСОБА_1 із заявою про відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі № 437/306/13а, в якій зазначила, що 26 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Луганська була винесена постанова про адміністративній справі про часткове задоволення її позовних вимог до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська та визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська ОСОБА_1 у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 09.07.2012 року згідно з вимогами ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки апеляційного суду Луганської області від 13.08.2012 № 182, з урахуванням п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3668 від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

03 липня 2013 року ухвалою колегії суддів Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська була залишена без задоволення, а постанова Ленінського районного суду м. Луганська від 26 квітня 2013 року без змін.

19 липня 2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України було відмовлено Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська у відкритті касаційного провадження.

У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей з 2014 року, всі справи, які перебували в Ленінському районному суді м. Луганська були втрачені і вона не має можливості отримати копії рішень та виконавчий лист по вказаній адміністративній справі.

Просить відновити втрачене судове провадження по адміністративній справі № 437/306/13а за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання незаконними дій щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. (а.с. 1)

Представник заінтересованої особи - Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Луганська в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань до суду не надходило.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного:

З копії постанови Ленінського районного суду міста Луганська від 26 квітня 2013 року вбачається, що визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська ОСОБА_1 у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 09.07.2012 року згідно з вимогами ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки апеляційного суду Луганської області від 13.08.2012 № 182, з урахуванням п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3668 від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». (а.с. 7-11).,

Ухвалою колегії суддів Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 26 квітня 2013 року було залишено без змін. (а.с. 24-27).,

19 липня 2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України було відмовлено Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська у відкритті касаційного провадження. (а.с. 23).,

Адміністративні справи, що перебували в архіві Ленінського районного суду міста Луганська, у зв'язку із дією розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року щодо зміни територіальної підсудності справ, на зберігання до Сватівського районного суду Луганської області не надходили.

Відповідно до ст. 384 КАС України, відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або у якій провадження закрите, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 385 КАС України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно вимогам ст. 386 КАС України, заява про відновлення втраченого провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зі статті 389 КАС України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги, зокрема, частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) адміністративним судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до статті 390 КАС України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку на його думку необхідно відновити.

Судом було зроблено запит до канцелярії Сватівського районного суду Луганської області про отримання копії постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 26 квітня 2013 року, ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2013 року у адміністративній справі № 437/306/13а за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання незаконними дій щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії. (а.с. 17).,

Канцелярією Сватівського районного суду Луганської області було зроблено копію постанови з програми автоматизованого документообігу загальних судів «Д-3» Ленінського районного суду м. Луганська та надано судді постанову від 26 квітня 2013 року.

Крім того, канцелярією Сватівського районного суду Луганської області було зроблено копію ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2013 року з Єдиного державного реєстру судових рішень та надано судді вказані ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 384, 385, 386, 389, 390 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Частково відновити втрачене судове провадження по адміністративній справі № 437/306/13а за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання незаконними дій щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії в частині постанови Ленінського районного суду міста Луганська від 26 квітня 2013 року, ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2013 року, а саме:

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2013 року суддя Ленінського районного суду м. Луганська Вінтоняк Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання незаконними дій щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотків від грошового утримання працюючого судді, посилаючись на те, що вона є суддею апеляційного суду Луганської області у відставці. Як суддя у відставці вона знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84 % заробітної плати судді апеляційного суду.

Починаючи з 2008 року, неодноразово змінювалася заробітна плата суддів апеляційного суду, працюючих на відповідній посаді, що підтверджується довідками апеляційного суду Луганської області від 15.05.2008 № 112, від 04.02.2009 № 23, від 13.08.2012 № 182, 183, 184.

На звернення до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідок, виданих апеляційним судом Луганської області, вона отримала відмову в перерахунку довічного грошового утримання. Ця відмова вмотивована тим, що Порядком подання документів для призначення та виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці, який затверджено Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 25.01.2008 року проведення перерахунку утримання не передбачено.

У звязку з цим, просить визнати відмову відповідача неправомірною та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотків, виходячи з грошового утримання працюючого судді з 1 січня 2008 року, та розглянути справу без її участі.

Ухвалою суду позовні вимоги позивача за період з 01.01.2008 року по 08.07.2012 року залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справу без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі та розглянути справу без його участі.

На підставі статті 128 КАС України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін у порядку письмового провадження

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивача була звільнена з посади судді апеляційного суду Луганської області з 21.12.2006 року. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 21.12.2006 року, призначене відповідно до Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992.

Згідно довідок апеляційного суду Луганської області заробітна плата діючого судді на відповідній посаді складала: з 1 січня 2012 року - 14163,00 грн.; з 1 квітня 2012 року 14450,50 грн., з 1 липня 2012 року 14547,00 грн. ( а.с.15-17).

Позивач зверталася до відповідача із заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання. Проте, відповідно до письмової відповіді № 18951/02-1 від 04.12.2012 відповідач повідомив про відсутність законних підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 18).

Предметом спору у даній справі є відмова відповідача виплачувати раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням підвищення суддівської винагороди працюючим суддям на відповідній посаді.

Згідно п.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на 2% заробітку, але не більше 90% заробітку судді.

Відповідно до ст.44 вищевказаного Закону заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Аналізуючи наведені положення, суд доходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Відповідно до частини 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668 довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стаття 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою визначені розміри посадового окладу та доплати за вислугу років відповідного судді, набрала чинності з 1 січня 2012 року.

Згідно ст. 129 Закону «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та певних доплат, зокрема, доплати за вислугу років та за перебування на адміністративній посаді.

Посадові оклади суддів апеляційного суду установлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом 1,1. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що "щомісячне довічне грошове утримання судді" це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. Зазначено про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Рішення Конституційного Суду України, що стосуються правових понять інституту судді у відставці, закріплюють поняття щомісячного довічного грошового утримання, принципів незалежності суддів, також конституційним судом вказано про неможливість відміни та звуження змісту та об'єму статусу суддів; про неможливість звуження досягнутого рівня незалежності суддів; про неможливість диспропорції у матеріальному забезпеченні судів та суддів різних рівнів; про неможливість суттєвої диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці; про неможливість відміни принципу, як перегляд щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни заробітної плати працюючим суддям, виходячи з її нового розміру.

Про необхідність додержання незалежності судових органів та суддів наголошено у таких міжнародно-правових актах, як Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями Генеральної Асамблеї ООН 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року.

Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_2 ООН, Європейська хартія про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року (далі - Хартія), Рекомендація Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додаток до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх віл дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення; мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці: для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI).

Хартією передбачено, що рівень винагороди може залежати від стажу, характеру обов'язків, виконання яких доручається професійним суддям, і віл важливості покладених на них завдань (пункт 6.2).

Особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді.

Виходячи з системного аналізу положень Закону, це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою нормою його соціального забезпечення.

Суд вважає, що після введення в дію положень статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто з 1 січня 2012 року, суддя у відставці має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, який передбачений частиною 3 статті 138 вказаного Закону, у зв'язку з чим відповідач, виплачуючи таке утримання в меншому розмірі, діє всупереч вимогам чинного законодавства,тобто протиправно.

Крім того, статтею 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З урахуванням вказаного суд зазначає, що Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на відсутність у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» положення про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, а також, що саме на органи Пенсійного фонду України покладений обов'язок виплати такого утримання, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідок апеляційного суду Луганської області.

При цьому відсутність в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» положення, в якому безпосередньо було б зазначено про необхідність проведення такого перерахунку, не може бути підставою для відмови позивачу в перерахунку його грошового утримання, оскільки іншим чином, ніж зробивши такий перерахунок у відсотках до грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснити виплату грошового утримання у належному розмірі, тобто відповідно до частини 3 статті 138 вказаного Закону, є неможливим.

Відповідно до п. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у первинній редакції, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює па відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді. Цією нормою не передбачалось обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зміни до п. 3 та 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесені на підставі «Прикінцевих та перехідних положень» Закону від 08.07.11 р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Стаття 58 Конституції України визначає, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії.

Таким чином, обмеження розміру довічного грошового утримання, визначеного п.5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус судді», можуть бути застосовані до суддів у відставці, яким таке утримання призначено після 01.10.2011 року (дата набрання чинності нової редакції статті).

Згідно із самим Законом від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання розповсюджується на осіб, яким таке утримання призначене відповідно до Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року. Позивачеві довічне грошове утримання призначено відповідно до Закону «Про статус суддів» від 15.12.1992 року.

Пункт п. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладений у такій редакції: «Виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенси" в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу» припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, встановлені вказаною статтею обмеження стосується осіб, яким довічне грошове утримання призначене відповідно саме до цієї статті цього Закону.

Таким чином, обмеження розміру довічного грошового утримання, визначеного п. 5 ст. 138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» не можуть бути застосовані до суддів у відставці, яким таке утримання призначено до 01.10.2011 року.

Відповідач необґрунтовано посилається на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який ніяким чином не стосується спору, що розглядається судом, оскільки цей Закон регулює питання виплати пенсій і не має відношення до сплати довічного утримання суддям.

З огляду на викладене, суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги, визнавши неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська позивачу у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання, оскільки без здійснення перерахунку з урахуванням нового розміру заробітної плати судді не може бути виплати довічного грошового утримання. Також слід зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 09.07.2012 року згідно з вимогами ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки апеляційного суду Луганської області від 13.08.2012 № 182, з урахуванням п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3668 від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Керуючись ст.ст. 9, 10, 11, 128, 158- 163, 186 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська ОСОБА_1 у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 09.07.2012 року згідно з вимогами ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки апеляційного суду Луганської області від 13.08.2012 № 182, з урахуванням п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3668 від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Луганська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2013 року справа №437/306/13-а приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої Арабей Т.Г.

суддів Геращенка І.В., Губської Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 26 квітня 2013 р. у справі № 437/306/13-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотків від грошового утримання працюючого судді, посилаючись на те, що вона є суддею апеляційного суду Луганської області у відставці. Як суддя у відставці вона знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84 % заробітної плати судді апеляційного суду.

Ухвалою суду позовні вимоги позивача за період з 01.01.2008 року по 08.07.2012 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 26 квітня 2013 р. у справі № 437/306/13-а адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого, визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська ОСОБА_1 у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 09.07.2012 року згідно з вимогами ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки апеляційного суду Луганської області від 13.08.2012р. № 182, з урахуванням п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3668 від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Не погодившись з судовим рішенням Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 26 квітня 2013 р. у справі № 437/306/13-а, та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись, що чинним законодавством не передбачено перерахунок щомісячного грошового утримання суддям у відставці у зв'язку із зміною заробітної плати працюючих суддів (окрім суддів Конституційного суду України відповідно до ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач письмово просив розглянути справу за його відсутністю.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у Апеляційному суді Луганської області на посаді судді до 21 грудня 2006 року, на теперішній час має статус судді у відставці, отримує довічне грошове утримання судді з 01.01.2007 року призначене відповідно до Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року (а.с.8, а.с.18).

Позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами про перерахунок грошового утримання судді у відставці та надавала довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області. Оскільки судом в даній справі розглядаються порушені права позивача починаючи з 08.07.2012 року, то судом аналізуються довідки саме з зазначеного часу, а саме довідка про заробітну плату за липень 2012 року для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 182 від 13.08.2012 року (а.с.17), яка також була надана відповідачу.

Листом від 04.12.2012 року за № 18951/02-1 відповідач відмовив позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання пославшись при цьому на те, що відповідно до п. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у разі зміни грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання. Таким чином Закон України № 2453 не вбачає проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України, тобто не передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів загальної юрисдикції здійснюється перерахунок раніше назначеного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди суддів судів загальної юрисдикції відповідної інстанції( а.с.18).

Цей факт не оспорюється сторонами. Спірним є питання про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді відповідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого-самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

За частиною першою статті 6 Конституції України державна влада и Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом; судову владу реалізовують професійні судді (частини перша, друга статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 245З-VI з наступними змінами (далі - Закон).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України (частина перша статті 126 Основного Закону України).

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у частині четвертій статті 47 Закону, згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді (пункти 7, 8).

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини п'ята, шоста статті 47 Закону).

Конституційний Суд України зазначав, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004).

Про необхідність додержання незалежності судових органів та суддів наголошено у таких міжнародно-правових актах, як Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями Генеральної Асамблеї ООН 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року.

Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_2 ООН, Європейська хартія про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року (далі - Хартія), Рекомендація Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додаток до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення; мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці: для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI).

Хартією передбачено, що рівень винагороди може залежати від стажу, характеру обов'язків, виконання яких доручається професійним суддям, і віл важливості покладених на них завдань (пункт 6.2).

Виходячи з системного аналізу положень Закону, це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою нормою його соціального забезпечення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац п'ятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-ш/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007) (Рішення КСУ від 4.12.2011 р. № 18-рп/2011).

Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп 2011р. вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці цю виплату сплачує Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України, діючому судді виплачується виключно з Державного бюджету України.

У цьому ж рішенні Конституційний суд України вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на неконституційність обмеження розміру довічного грошового утримання суддів і означав, що встановлення максимального розміру такого утримання звужує обсяг існуючого права і водночас знижує досягнутий рівень гарантій суддівської незалежності, підкреслював, що такі положення приймалися Верховною ОСОБА_3 всупереч вимогам частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому не відповідали їй (були неконституційними - (рішення КСУ від 18.06.2007 р., № 4-рп/2007, п. 7.5. рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-ш/2008).

На підставі ч.2 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2863-XII (далі - Закон 2863-ХП), що був чинний на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

Згідно ч.4 ст. 43 Закону №2863-ХП, судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботі» на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді .

Таким чином, відповідно до Закону №2863-Х11 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці напряму було пов'язане з системою оплати праці працюючих суддів.

Стаття 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року втратила чинність при введенні в дію Закону України № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року.

Відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Згідно до ст. 129 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3 ст. 138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» у первинній редакції, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює па відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді. Цією нормою не передбачалось обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частина третя статті 138 втратила чинність, як така, що є неконституційною, на підставі Рішення Конституційного Суду N 3-рп/2013 (v003p710-13 ) від 03.06.2013р., тобто з зазначеного часу діє первинна редакція статті.

Щодо тверджень відповідача про те, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" проведення перерахунку довічного грошового утримання судді передбачено виключно для суддів Конституційного Суду України, колегією суддів не беруться до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів. Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17 вказаного Закону, єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема: єдиними засадами організації та діяльності судів; єдиним статусом суддів; єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності судів; фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Згідно ч.5 ст.109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за суддею, звільненим за його заявою, про відставку, зберігається звання судді га гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судді, що працюють або працювали у системі судів загальної юрисдикції, не повинні ставитись у менш вигідне становище в питаннях пенсійного забезпечення, а саме нарахування та виплати довічного грошового утримання судді у відставці, порівняно із суддями Конституційного Суду України.

У відповідності до ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 КАС України передбачає здійснення судочинства відповідно як Законів України, так. і міжнародних договорів, згода на які дано BP України. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема, вирішенням питань внутрішньої діяльності судів органами суддівського самоврядування.

Згідно п.6 рішення ОСОБА_3 Суддів України №18 від 23 березня 20212 року за результатами розгляду звернень суддів у відставці щодо їх права на перерахунок довічного грошового утримання, вважати наявним у них такого права відповідно до частини 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". При цьому слід запровадити порядок на рівні Державної судової адміністрації України та Пенсійного фонду України, за яким під грошовим утриманням судді, який працює на відповідній посаді, слід вважати єдиний рівень по державі для судців відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, встановленому ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення про відмову у перерахунку довічного грошового утримання позивача - судді у відставці згідно зі ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 26 квітня 2013 р. у справі № 437/306/13-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили .

Судді: Т.Г.Арабей

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

19 липня 2013 року м. Київ

К/800/37665/13

суддя Вищого адміністративного суду України Амєлін С.Є., перевіривши виконання вимог законодавства при подачі касаційної скарги управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Луганська на постанову Ленінського районного суду міста Луганська від 26 квітня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Луганська про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,

встановив :

Постановою Ленінського районного суду міста Луганська від 26 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року, позов задоволено частково: зобовязано здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 09 липня 2012 року згідно з вимогами статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки апеляційного суду Луганської області від 13 серпня 2012 року № 182, з урахуванням пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3668 від 08 липня 2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У касаційній скарзі ставиться питання про перегляд в касаційному порядку судових рішень.

Відповідно до положень пункту 5 частини пятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що при їх ухваленні, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування чи зміни ухвалених судових рішень, відсутні такі підстави і в обґрунтуванні касаційної скарги.

З наведеного вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини пятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Луганська на постанову Ленінського районного суду міста Луганська від 26 квітня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України ОСОБА_6

Ухвала може бути оскаржена лише в частині дій суду, щодо відновлення втраченого провадження в Першому апеляційному адміністративному суді, шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою ст. 299 цього Кодексу.

Суддя: Л.М. Осіпенко