Справа №345/5099/18
Провадження № 2/345/218/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить поділити між ними спільне майно подружжя, визнавши за кожним право власності на 27/100 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що 24.02.1979 року сторони зареєстрували шлюб.

З часу одруження з відповідачем, вони прожили в шлюбі майже 40 років і придбали ряд спільного майна, яке в більшості документально оформили на відповідача, зокрема 27/50 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1, ряд рухомого домашнього майна, також автомобіль марки «Форд Конект».

Так після одруження та спільного проживання з відповідачем вони вирішили придбати частину незавершеного будівництвом будинку по АДРЕСА_1, а іншу частину цього ж будинку рідня відповідача, мати ОСОБА_3.

Для цього ними було отримано відповідний дозвіл на це, згідно рішення Калуського виконавчого комітету від 27.10.1982р. за №159/33 .

Після оформлення всіх необхідних документів сторони почали добудовувати придбаний незавершений будівництвом вищевказаний будинок та надвірні споруди.

В 1988 році ними було завершено будівництво будинку з надвірними спорудами і здано його в експлуатацію, згідно акту комісії про ввід вищевказаного будинку в експлуатацію з надвірними спорудами.

Оскільки незавершений будівництвом будинок будувався згідно проекту, то та частина будинку, яка мала належати їм з відповідачем була побудована більшою за розмірами від тієї частини будинку, яку також будували вони для його батьків.

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 08.06.1988 року №113 було затверджено акт комісії про ввід цього будинковолодіння в експлуатацію та дано дозвіл на оформлення права власності, де за ОСОБА_2 було визнано 27/50 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Після чого було отримано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 19.07.1988 року на 27/50 частини вищевказаного будинку, окремо на ОСОБА_2, в частині якого аони проживали як сім'я до останнього часу перед розлученням, що становить 54/100 частини від цілого будинковолодіння.

Таким чином вищевказане майно є їхньою спільною сумісною власністю, яке підлягає поділу між ними, тому з даним позовом звернулася до суду.

Представник позивача в судове засідання подав заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить позов задоволити, розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач в судове засідання подав до суду заяву в якій вказав, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення, розгляд справи просить проводити у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довестиобставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_1 від 24.02.1979 року сторони зареєстрували шлюб 24.02.1979 року у Калуському міському відділі ЗАГС Івано-Франківської області про що складено відповідний актовий запис № 61 (а.с. 8).

Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано наступне майно: частину незавершеного будівництвом будинку по АДРЕСА_1, а іншу частину цього ж будинку рідня відповідача, мати ОСОБА_3.

Для цього ними було отримано відповідний дозвіл на це, згідно рішення Калуського виконавчого комітету від 27.10.1982р. за №159/33 - (а.с.12).

Після оформлення всіх необхідних документів сторони почали добудовувати придбаний незавершений будівництвом вищевказаний будинок та надвірні споруди.

В 1988 році ними було завершено будівництво будинку з надвірними спорудами і здано його в експлуатацію, згідно акту комісії про ввід вищевказаного будинку в експлуатацію з надвірними спорудами - (а.с.14-16).

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 08.06.1988 року №113 було затверджено акт комісії про ввід цього будинковолодіння в експлуатацію та дано дозвіл на оформлення права власності, де за ОСОБА_2 було визнано 27/50 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Після чого було отримано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 19.07.1988 року на 27/50 частини вищевказаного будинку, окремо на ОСОБА_2, в частині якого вони проживали як сім'я до останнього часу перед розлученням, що становить 54/100 частини від цілого будинковолодіння.

Як вбачається із висновку про вартість об'єкта оцінки дане будинковолодіння по АДРЕСА_1 оцінено у ринкову вартість, яка становить 687тис. 037 грн., а частка подружжя у цій власності становить 27/50 або 54/100, тобто у грошовому виразі 370 тис.999 грн., а відповідно вартість половини частки позивачки буде становити у грошовому виразі - 185тис.499,99 грн.

Вартість оцінки проведеної незалежними оцінювачем, згідно квитанції становить 1600 грн. (а.с.19, 21-32).

Відповідно до ст.41 Конституції Україниправо приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч.2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

А відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, спільне майно подружжя набуте позивачкою та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі слід розділити, визнавши за: ОСОБА_1 в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на 27/100 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1, визнати за: ОСОБА_2 в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на 27/100 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачем сплачено 1600,00 грн. витрат на виготовлення документації по експертній оцінці (а.с.19). Тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 800 грн. витрат понесених на виготовлення документації по експертній оцінці.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до оригіналу квитанції №0273984 від 27.11.2018 року, ОСОБА_1 проведено оплату ОСОБА_4 за оформлення, складання позову в суд про поділ майна подружжя в розмірі 1800 грн. (а.с. 20).

А тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути солідарно - 1800 витрат за надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки половину понесених нею судових витрат по сплаті судового збору в сумі 927,05 грн.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 60,69,70,71 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, -

р і ш и в :

Позов задоволити.

Розділити спільне майно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 27/100 частини будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 27/100 частини будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 - 3 527,05 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: