П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року місто Київ

справа № 362/4934/16-ц

провадження: 22-ц/824/3947/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - ШкоріноїО.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Київобленерго»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Кравченко Л.М.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач ПрАТ «Київобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 листопада 2003 року між ПрАТ «Київобленерго» та ОСОБА_2 укладено договір про користування електричною енергією № 250200038 на об'єкт електропостачання за адресою: АДРЕСА_1. За вказаним договором позивач взяв на себе зобов'язання надійно постачати відповідачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а відповідач взяв на себе зобов'язання оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, оплату за спожиту електричну енергію не здійснює. Станом на березень 2018 року за відповідачем рахується заборгованість за використану енергію у розмірі 1943,78 грн., які відповідач добровільно погасити не бажає. Посилаючись на зазначені обставини просив стягнути заборгованість в судовому порядку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2018 року задоволені позовні вимоги ПрАТ «Київобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Київобленерго» грошові кошти по заборгованості за використану електроенергію в розмірі 1943,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Київобленерго» судові витрати в розмірі 1378,00 грн. за сплату судового.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема, посилалась на те, що суд першої інстанції не визначився з початком перебігу позовної давності до вимог позивача, безпідставно вважав, що вона визнавала борг помилково не застосував позовну давність, про що нею була подана заява. Також посилалась на відсутність між сторонами договірних відносин, порушення судом першої інстанції правил підсудності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПрАТ «Київобленерго» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 12 листопада 2003 року між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_2 було укладено договір про користування електричною енергією № 250200038 на об'єкт електропостачання за адресою: АДРЕСА_2.

За умовами договору, позивач взяв на себе зобов'язання надійно постачати відповідачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а відповідач взяв на себе зобов'язання оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором.

Позивач, будучи постачальником електричної енергії, свої зобов'язання за договором про користування електричною енергією виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконала, в наслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку, сформованого станом на вересень 2016 року, становить 1943,78 гривень.

Електропостачання до квартири відповідача було припинено 26 березня 2013 року по причині порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію (борг на момент відключення становив 3247,01 грн. ).

Крім того, судом установлено, що відповідачем після відключення, в квітні 2013 року було частково погашено заборгованість в сумі 1311,65 грн.

У квітні 2016 року позивач ПАТ «Київобленерго» звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за використану електричну енергію в сумі 1943,78 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2016 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено, оскільки із заяви та поданих документів вбачається спір про право та роз'яснено, що дані вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження, що й стало передумовою звернення до суду з даним позовом.

Також, установлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Київобленерго», третя особа: експлуатаційна дільниця Васильківського РП ПАТ «Київобленерго» про зобов'язання вчинити дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Визнано незаконними дії (бездіяльність) ПАТ «Київобленерго» по відмові в укладанні з ОСОБА_2 договору про користування електричною енергією та здійсненню перерахунку сплати вартості нею за спожиту електроенергію за період 2009-2013 років; зобов'язано ПАТ «Київобленерго» укласти з ОСОБА_2 новий договір про користування електричною енергією, здійснити перерахунок фактично спожитої ОСОБА_2, як власником квартири АДРЕСА_3, електроенергії за 2009-2013 роки, підключити незаконно відключене електропостачання до квартири; стягнуто з ПАТ «Київобленерго» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.; в решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 липня 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2014 року в частині визнання незаконними дій по відмові в укладенні договору та здійснення перерахунку сплати вартості за спожиту електроенергію та стягнення 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, а саме: ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Київобленерго» про зобов'язання укласти договір про користування електроенергією, здійснити перерахунок за фактично спожиту електроенергію за 2009-2013 роки, підключити електропостачання - відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін.

Рішенням апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 і користувалася електричною енергією, яку надавало ПАТ «Київобленерго». Між сторонами укладено договір про користування електричною енергією № 230200638 від 12 листопада 2003 року (т.1 а.с. 61-63), який діє і в установленому порядку не розірваний, ПАТ «Київобленерго» у 2012 році пропонувало ОСОБА_2 укласти договір у зв'язку з введенням в дію нової форми договору (т.1 а.с. 16-17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1943, 78 грн., яку зобов'язана сплатити. Крім того, суд першої інстанції вважав, що позивач звернувся до суду в межах встановленої законом позовної давності, оскільки відповідач ОСОБА_2 сплатила у квітні 2013 року в рахунок погашення заборгованості 1311,65 грн., тим самим визнавши борг, що в силу вимог ч.1 ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності, який з квітня 2013 року почався заново. Врахувавши звернення позивача у квітні 2016 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, що є предметом розгляду у цій справі, суд вважав, що позивачем подано позов в межах позовної давності, передбаченої ст. 261 ЦК України.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про електроенергетику» передбачені обов'язки та відповідальність споживачів енергії, зокрема: додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії згідно із законодавством України.

За умовами укладеного 12 листопада 2003 року між сторонами договору про користування електричною енергією побутовим споживачем споживач електричної енергії зобов'язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов п.16 цього договору.

Зі змісту пункту 16 договору слідує висновок про те, що споживач зобов'язаний вносити плату за спожиту енергію щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, у разі несплати споживачу нараховується пеня.

Отже, виходячи, що споживач зобов'язаний проводити оплату за спожиту електроенергію щомісячно, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Установлено, що у ОСОБА_2 виникла заборгованість з оплати за спожиту електроенергію за період з 2009 року по 2013 рік. Наявні в матеріалах справи документи не містять інформації за які місяці у спірному періоді у відповідача виникла заборгованість. Після сплати ОСОБА_2 суми в розмірі 1131 грн.65 коп., заборгованість станом на березень 2013 року складала 1943 грн.78 коп.

26 березня 2013 року у зв'язку з наявністю заборгованості позивач відключив електропостачання до об'єкту , що належить відповідачу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, зокрема, зазначив про те, що відповідачка ОСОБА_2, сплативши у квітні 2013 року суму в розмірі 1311 грн.65 коп., тим самим визнала борг, перебіг позовної давності перервався, з квітня 2013 року перебіг позовної давності розпочато заново, у квітні 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, а тому звернення позивача до суду у жовтні 2016 року з позовною заявою мало місце в межах позовної давності.

Проте, такі висновки суду спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

З матеріалів справи вбачається, що на рахунок ОСОБА_2 по об'єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_5, 17 квітня 2013 року надійшов платіж в сумі 341 грн.40 коп., яка була сплачена ОСОБА_2 13 квітня 2013 року, що підтверджується квитанцією (т.1 а.с.78). У квитанції зазначено поточні нарахування у березні 2013 року за спожиту електроенергію, розмір яких складає 445,76 грн. (т.№1, а.с.77).

Отже, сума сплачена відповідачем 13 квітня 2013 року в розмірі 341,40 грн. не перевищує нарахованого позивачем у березні 2013 року необхідного платежу, що в свою чергу не дозволяє зробити висновок, що відповідачка ОСОБА_2 сплатила кошти в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у період з 2009 по 2013 роки, та визнала борг.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_2 у квітні 2013 року сплатила суму в розмірі 1131 грн.65 коп., представником позивача, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується ( ч.ч.1 та 3 ст.264 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що мало місце переривання перебігу позовної давності, зважаючи на проведену ОСОБА_2 оплатою у квітні 2013 року в рахунок погашення заборгованості суми в розмірі 1311,65 грн. Однак обставини, які суд першої інстанції вважав встановленими, є недоведеними, а такий висновок не відповідає встановленим обставинам, та ґрунтується лише на поясненнях представника позивача, що суперечать наявним в матеріалах справи документам.

Встановивши, що заборгованість ОСОБА_2 за спожиту електричну енергію виникла за період з 2009 року по 2013 рік, а в суд позивач звернувся з позовом у жовтні 2016 року, - наявні підстави вважати, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено у спорі є підставою для відмови у позові ( ст..267 ЦК України).

ОСОБА_2 було заявлено про застосування спливу строку позовної давності щодо позовних вимог ПрАТ «Київобленерго», що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Звернення позивача ПАТ «Київобленерго» у квітні 2016 року з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1943,78 грн. вже мало місце поза межами позовної давності.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в межах позовної давності не відповідає встановленим обставинам.

За таких обставин, оскільки ПАТ «Київобленерго» пропущено позовну давність за вимогою про стягнення заборгованості, поновити який позивач не просив, а також враховуючи заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції припустився порушення правил підсудності, а тому наявні підстави вважати, що справа розглянута неповноважним складом суду, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки спір між сторонами виник щодо утримання нерухомого майна, який підлягає розгляду за місцем знаходження цього майна. Об'єкт електропостачання знаходиться у Васильківському районі Київської області, тому справа підсудна Васильківському міськрайонному суду Київської області.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що між сторонами відсутні договірні відносини, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи спростовуються встановленими рішенням Апеляційного суду Київської області від 9 липня 2014 року обставинами, що відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доведенню у іншій справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що до судових витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони у разі задоволення позову та/або скарги, відносяться судовий збір та витрати сторін, що пов'язані з явкою до суду.

Так, ОСОБА_2 приймала участь у судовому засіданні 28 вересня 2017 року, її явка до суду пов'язана з переїздом з міста Одеси до міста Києва, у зв'язку з чим відповідачка понесла витрати на придбання квитків на поїзд в загальній сумі 255 грн.14 коп. Крім того, ОСОБА_2 сплатила 22 травня 2017 року - 320 грн. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 21 лютого 2019 року - 689 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Зазначені суми відповідно до ст. ст.133, 138, 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Що стосується витрат на поштові відправлення, то такі витрати не віднесені законом до судових витрат, а тому підстав для їх відшкодування немає.

Крім того, не підлягають стягненню з позивача і витрати ОСОБА_2, пов'язані з оскарженням ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2017 року, оскільки останній було відмовлено у задоволенні скарги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат підстави для застосування ч. ст.141 ЦПК України відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (, р/р 301 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, 08132 Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул.. Київська, 2-б) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_6) в рахунок відшкодування судових витрат 1264 грн. 14 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус