Провадження №22-ц/812/447/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 4-с/490/12901/14-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за скаргою

ОСОБА_1

на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Гуденко О.А. 23 березня 2017 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена

у с т а н о в и в:

28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС).

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 26 квітня 2016 року державним виконавцем Центрального ВДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 50942712 з виконання судового наказу № 490/12901/14-ц, виданого 12 лютого 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль».

ОСОБА_1 зазначала, що дії державного виконавця по відкриттю виконавчого провадження та постанова про відкриття виконавчого провадження є неправомірними, оскільки винесена державним виконавцем після спливу строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Посилаючись на те, що про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження їй стало відомо 19 жовтня 2016 року, заявниця просила поновити строк на оскарження дій державного виконавця, визнати його дії неправомірними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 квітня 2016 року, зупинити виконання судового наказу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ті ж самі обставини, які стали підставою для звернення до суду, просила скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2017 року та задовольнити її скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відсутній предмет спору, оскільки судовий наказ, який знаходився на виконанні у Центральному ВДВС скасований, а виконавче провадження закінчено.

Проте, не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» 2 248 грн. 80 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та 121 грн. 80 коп. судового збору, який видано стягувачу 12 лютого 2015 року.

Зазначений судовий наказ перебував на виконанні у Центральному ВДВС двічі.

Зокрема, 2 квітня 2015 року постановою державного виконавця Центрального ВДВС відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 490/12901/14-у виданого 12 лютого 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованості у сумі 2370 грн. 60 коп.

Постановою державного виконавця від 27 травня 2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка була чинною на той час), на підставі того, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника.

15 березня 2016 року ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» повторно звернулась до Центрального ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 26 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання даного судового наказу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Тобто після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у зв'язку з його пред'явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених ст. 47 Закону «Про виконавче провадження» не позбавляє стягувача права на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановленого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, відкриваючи виконавче провадження 26 квітня 2016 року, державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а тому відсутні підстави вважати, що права заявника було порушено та в задоволенні скарги слід відмовити.

Оскільки суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги виходив з інших підстав, то рішення суду в частині підстав для відмови у задоволенні скарги слід змінити та вважати підставою для відмови у задоволенні скарги недоведеність неправомірності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що їй не було відомо про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження від 2 квітня 2015 року та відповідно постанови про повернення виконавчого провадження стягувачу від 27 травня 2015 року за вищезазначеним судовим наказом не можуть бути підставою для задоволення скарги, оскільки відсутність даних про вручення зазначених постанов боржнику, не позбавляє стягувача права пред'явити повторно виконавчий документ до виконання.

Що стосується посилань заявниці на відсутність виконавчого провадження ВП № 47059553 , відкритого 2 квітня 2015 року , то колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями, оскільки в матеріалах справи містяться відомості про те, що таке виконавче провадження дійсно знаходилось у Центральному ВДВС, але знищено за спливом строків зберігання відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, про що свідчить розпорядження начальника Центрального ВДВС № 1 від 2 січня 2019 року про призначення складу комісії для проведення знищення виконавчих проваджень, акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 3 січня 2019 року та акт про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду від 3 січня 2019 року.

До того ж, зі змісту заяви про відкриття виконавчого провадження, направленої ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» до Центрального ВДВС від 25 березня 2016 року вбачається, що постановою від 27 травня 2015 року виконавчий документ (судовий наказ) було повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_1

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 1 березня 2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору в розмірі 320 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на те, що вона отримує невелику пенсію у розмірі 1497 грн. та на її утриманні також перебуває мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відвідними довідками ( а.с. 185-187).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою звільнити її від сплати судового збору.

За таких обставин та враховуючи майновий стан заявниці, колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Керуючись ст. 367, 376, 381 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2017 року в частині підстав для відмовити у задоволенні скарги змінити.

Вважати підставою для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 недоведеність неправомірності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року