ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1759/19 Справа № 175/70/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Бойка О.М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 18170,24 доларів США, що еквівалентно 145180,21 грн. та судові витрати (а.с.4-5, т.1).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» -задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитно-заставним договором №DNK0A800001417 від 17.01.2008 року в розмірі 18 170,24 доларів США, що еквівалентно 145 180,21 грн., а також судовий збір у розмірі 1451,80 грн. (а.с.126, т.1).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 23.12.2014 року по цивільній справі №175/70/14 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с.26, т.2).

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи. (а.с.27-31, т.2).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DNK0A800001417 від 17.01.2008 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 6361,51 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9% на рік з кінцевим терміном повернення 16.01.2013 року.

Предметом застави у вищевказаному договорі є транспортний засіб: легковий автомобіль марки - DAEWOO LANOS, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 НОМЕР_2 , об`єм двигуна - 1,5 куб.см., державний номерний знак НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасного повернення сум кредиту не виконала, у зв`язку з чим, станом на 23.12.2013 року, має заборгованість у розмірі 18 170,24 доларів США, що еквівалентно 145 180,21 грн., яка складається з:- заборгованості за сумою кредиту: 3975,17 доларів США;- заборгованості за відсотками: 915,04 доларів США;- заборгованості по комісії: 1641,31 доларів США;- заборгованості по пені: 10743,67 доларів США, а також штрафів відповідно до умов кредитно-заставного договору:- штраф (фіксована частина): 31,29 доларів США;- штраф (процентна складова): 863,76 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов висновку, що боржник належним чином не виконував кредитних зобов`язань, у зв`язку із чим, стягнув заборгованість на користь позивача .

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань та їх розмір.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599601, 604609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно не врахування судом постановленого судового рішення про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач раніше використав своє право на захист, що підтверджується заочним рішенням від Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2012 року, яким передано в заклад Приватбанку шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне їй на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNК0А800001417 від 17.01.2008 року в сумі 5 811,90 доларів США, що в еквіваленті становить 44 751,62 грн., звернуто стягнення на автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий, №кузова/шасі НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.35, т.1).

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року доповнено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення. Резолютивна частина рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2012 року викладена у такій редакції: «Позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити. Передати в заклад ПриватБанку шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль «DAEWOO» модель «ЛАНОС» 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі НОМЕР_2 .В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNK0A800001417 від 17.01.2008 року в сумі 5 811,90 доларів США, що в еквіваленті становить 44751,62 гривень (з яких 5 332 доларів США - заборгованість за кредитом, що в еквіваленті становить 41 056,40 гривень; 91,81 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що в еквіваленті становить 706,94 гривень; 76,34 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, що в еквіваленті становить 587,82 гривень; 4,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що в еквіваленті становить 31,34 гривень; 32,47 доларів США - штраф фіксована частина відповідно до умов Кредитного договору №DNK0A800001417 від 17.01.2008 року, що в еквіваленті становить 250,02 гривень; 275,21 доларів США - штраф процентна складова відповідно до умов Кредитного договору №DNK0A800001417 від 17.01.2008 року, що в еквіваленті становить 2119,12 гривень) звернути стягнення на автомобіль «DAEWOO» модель «ЛАНОС» 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі НОМЕР_2 шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2012 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року залишено без змін.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, наведеним позивачем АТ КБ «ПриватБанк», оскільки в ньому не враховано дострокове звернення банку із вимогами про стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі шляхом звернення стягнення на заставне майно у зв`язку із чим, Банк змінив строк виконання грошового зобов`язання.

Матеріали справи не містять доказів, того чи було реалізовано заставний транспортний засіб відповідно до вищевказаного рішення, яким звернуто стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNK0A800001417 від 17.01.2008 року в сумі 5 811,90 доларів США, що в еквіваленті становить 44751,62 гривень та чи були вказані кошти направлені на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» витяг з особового рахунку за кредитним договором №DNK0A800001417 від 17.01.2008 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з моменту укладення вказаного договору по день виготовлення такого документу ( а.с.76, т.2).

Однак, станом на час розгляду вказаної справи, вимоги вказаної ухвали ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконані.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, вважає, що наданий позивачем розрахунок не є достовірним доказом розміру невиконаних зобов`язань позичальника а інших доказів, які б давали змогу встановити дійсний розмір боргових зобов`язань відповідача, суду не надано, тому підстав для стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором колегія суддів не вбачає, а отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у позові слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору (а.с.75).

Отже, з позивача на користь держави, підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2177,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати у розмірі 2177,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: