Справа № 1312/1990/12 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/1327/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
УХВАЛА

22 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2, третіх осіб Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» про визнання права комунальної власності,-

в с т а н о в и в:

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року відкрито провадження у даній справі.

Дану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила в пятнадцяте ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2014 року ОСОБА_2 вперше оскаржено ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (апеляційна скарга Т.1. а.с. 114-115) з підстав порушення судом правил підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року визнано не поданою і повернуто апелянту.

16 липня 2014 року ОСОБА_2 вдруге подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 130-131).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року визнано не поданою і повернуто апелянту.

09 грудня 2014 року ОСОБА_2 втретє подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 140-141).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року визнано не поданою і повернуто апелянту.

30 квітня 2015 року ОСОБА_2 вчетверте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 171-172).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року визнано не поданою і повернуто апелянту.

15 червня 2015 року ОСОБА_2 впяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 185-186).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року визнано не поданою і повернуто апелянту.

11 лютого 2016 року ОСОБА_2 вшосте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 208-209).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року визнано не поданою і повернуто апелянту.

22 червня 2016 року ОСОБА_2 всьоме подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 230-231).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року визнано не поданою і повернуто апелянту.

13 листопада 2016 року ОСОБА_2 ввосьме подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 240-241).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року.

06 червня 2017 року ОСОБА_2 вдевяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.1 а.с. 252-253).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року.

03 листопада 2017 року ОСОБА_2 вдесяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.2 а.с. 14-15).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року.

01 березня 2018 року ОСОБА_2 в одинадцяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.2 а.с. 28-30).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року та попереджено ОСОБА_2 про те, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обовязків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

20 червня 2018 року ОСОБА_2 в дванадцяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.2 а.с. 42-44).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року та попереджено ОСОБА_2 про неприпустимість зловживання процесуальними правами.

05 листопада 2018 року ОСОБА_2 в тринадцяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.2 а.с. 52-54).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року.

12 лютого 2019 року ОСОБА_2 в чотирнадцяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.2 а.с. 67-69).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року та попереджено ОСОБА_2 щодо неприпустимості подальшого зловживання процесуальними правами на оскарження судового рішення.

08 квітня 2019 року ОСОБА_2 в пятнадцяте подано апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року (Т.2 а.с. 82-84).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

А оскарження ОСОБА_2 в пятнадцяте ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 рокупро відкриття провадження у справі з аналогічних підстав свідчить про зловживання апелянтом своїми процесуальними правами, зважаючи на те, що чергове оскарження відповідачем вказаного судового рішення вимагає направлення до суду апеляційної інстанції усіх матеріалів справи і, як наслідок, перешкоджає проведенню судового розгляду справи в суді першої інстанції упродовж розумного строку.

Враховуючи викладені обставини, а саме те, що ОСОБА_2 в пятнадцяте оскаржує ухвалу про відкриття провадження більше ніж через шість років від дати її ухвалення (13.08.2012 року), а також строк розгляду даної справи (з 2012 року), те, що ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року, від 09 липня 2018 року, ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року попереджено ОСОБА_2 щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами на оскарження судового рішення, - апеляційний суд вважає, що такі дії апелянта свідчать про зловживання своїми процесуальними правами, яке призводить до безпідставного затягування розгляду даної справи.

На думку суду, подібна практика спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій з метою перешкоджання судочинству.

Отже, за вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 зловживає процесуальними правами, вчиняє дії, направленні на перешкоджання судочинству, а тому до неї слід застосувати заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 4000 грн., який підлягає стягненню в дохід держави з метою запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Розмір штрафу визначено з врахуванням надмірно тривалого строку, протягом якого особа, будучи попереджена про неприпустимість протиправної процесуальної поведінки, сприяє затягуванню розгляду справи, порушуючи права інших учасників.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Зважаючи на те, що судом визнано дії ОСОБА_2 щодо чергового подання апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року про відкриття провадження у справі зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року слід залишити без розгляду.

Крім цього, вчергове слід попередити ОСОБА_2 про те, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обовязків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 44, 143,148, 260, 261, 389, 390 ЦПК України , -

у х в а л и в :

визнати дії ОСОБА_2 щодо подання апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2012 року залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету, де стягувачем є Державна судова адміністрація України, штраф у розмірі 4000 грн.

Дані про боржника:

Фізична особа: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Місце проживання: 79066, м. Львів, вул. Зубрівська, 27/100;

Реєстраційний номер облікової картки платника: НОМЕР_1

Паспорт серії КА 911119, виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВСУ у

Львівській області 31.08.1998р.

Дані про стягувача:

Державна судова адміністрація України;

місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5;

код ЄДРПОУ: 26255795.

Отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: 6007

Код класифікації доходів бюджету: 21081100

Копію ухвали направити ОСОБА_2 для відома та Державній судовій адміністрації України (м. Київ, вул. Липська, 18/5) для подання до виконання.

Ухвала може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Суддя Я.А. Левик