печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань Талдоновій М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з зазначеною скаргою, в якій просить: визнати постанову головного державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.12.2018 про закінчення виконавчого провадження №57265918 з примусового виконання виконавчого листа №757/35625/14-ц виданого 01.02.2016 неправомірною та зобов`язати державного виконавця поновити виконавче провадження, вжити відповідних заходів передбачених законодавством.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, оскільки неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду поданої скарги, суд вирішив розглядати скаргу у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження № 50100603 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 757/35625/14-ц від 01.02.2015 про зобов`язання ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" виконати зобов`язання за договором фінансового лізингу № 010254 від 24.06.2014 та передати ОСОБА_1 предмет лізингу - міні трактор ДТЗ 244,4, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2016.

Як вбачається із відповіді УДВС ГТУЮ у м. Києві від 09.01.2019 №Т-5386, 21.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

10.12.2018 державним виконавцем складено акт, про те, що боржником не надано до Відділу документального підтвердження про виконання рішення суду.

10.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду, в якій зазначено виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

28.12.2018 державним виконавцем складено акт, про те, що боржником не надано до Відділу документального підтвердження про виконання рішення суду.

28.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення суду.

28.12.2018 державним виконавцем на адресу Управління поліції у Печерському районі Головного управління національної поліції в місті Києві в порядку ст. 382 Кримінального Кодексу України направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб за невиконання рішення суду.

28.12.2018 державним виконавцем, керуючись п. 11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої разом з оригіналом виконавчого листа направлено на адресу Печерського районного суду м. Києва.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п.п. 1, 3, 5, 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною 2 ст. 63 цього Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За приписами ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що державним виконавцем було вчинено всіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження», суд погоджується з твердженнями заявника про те, що вчинені державним виконавцем виконавчі дії, не є належними та достатніми заходами виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 18.06.2015 у справі № 757/35625/14-ц.

При цьому, звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення не є свідченням того, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів передбачених чинних законодавством України щодо примусового виконання рішення суду та встановлення неможливості його виконання.

З аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що основним завданням виконавчого провадження є примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку. Під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 826/14580/16 суд дійшов висновків, що направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість скарги та необхідність її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження - задовольнити.

Визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.12.2018 про закінчення виконавчого провадження №57265918 з примусового виконання виконавчого листа №757/35625/14-ц виданого Печерським районним судом м. Києва 01.02.2016.

Зобов`язати державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві поновити виконавче провадження №57265918 з примусового виконання виконавчого листа №757/35625/14-ц виданого Печерським районним судом м. Києва 01.02.2016.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Р.В. Новак