Постанова

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 639/3133/17

провадження № 61-12755св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2017 року в складі судді: Труханович В. В. та постанову апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя.

Позов мотивований тим, що 01 липня 1989 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В 1990 році подружжя переїхало проживати у домоволодіння тітки позивача за адресою: АДРЕСА_1. 26 березня 1999 року сусід по домоволодінню ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 належні йому 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1.

Позивач вказувала, що у 2003 році подружжя за спільні кошти на території домоволодіння побудували капітальне газифіковане приміщення під літню кухню, гараж та сарай літ. «О» загальною площею 120 кв м. З 2010 року відповідач з сім'єю не проживає, ніяких стосунків не підтримує. З моменту укладення договору дарування на ім'я відповідача вартість його частки в домоволодінні значно зросла за рахунок побудованого приміщення літ. «О». На підставі звіту оціночної вартості про визначення ринкової вартості нерухомого майна - нежитлового приміщення літ. «О», яке знаходиться на території домоволодіння, його оціночна вартість становить 185 255 грн. Тому вартість 19/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за рахунок нежитлового приміщення літ. «О», зросла майже в два рази і згідно статті 62 СК України спірне майно може бути за рішення суду визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_4 просила:

визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1,

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним з подружжя без виділу в натурі право власності на 19/200 частин вказаного житлового будинку.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме, що вартість спірного майна, яке було особистою власністю відповідача ОСОБА_5, істотно збільшилася за рахунок трудових та грошових затрат подружжя. У разі наявності у позивача відповідних доказів того, що вона приймала участь у будівництві надвірної будівлі літ. «О», що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_1, вона має право пред'являти вимоги щодо отримання грошової компенсації її частки витрат на вказане будівництво.

Аргументи учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. При цьому посилалася на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що капітальне газифіковане приміщення під літню кухню, гараж та сарай загальною площею 120 кв м було побудовано на території домоволодіння під час шлюбу на спільні кошти на підставі правочинів, які не визначають його правовий статус, як особистої приватної власності позивача або відповідача, а тому воно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу між подружжям. Оскільки майно відповідача значно збільшилось у своїй вартості внаслідок побудованого на території домоволодіння капітального газифікованого приміщення загальною площею 120 кв м, то воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 01 липня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору дарування від 26 березня 1999 року ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. Отже, 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, які відповідач ОСОБА_5 прийняв у дар, є його особистою власністю.

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові рада від 04 травня 2005 року № 31-10 ОСОБА_5 дозволено побудувати літню кухню-сарай-гараж одним блоком розміром 13,5х10,5 м по АДРЕСА_1. Будівельні роботи виконати згідно з санітарними та будівельними нормами. Зобов'язано ОСОБА_5 після закінчення будівельних робіт внести зміни до технічної документації БТІ.

Суди, на підставі технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, встановили, що літня кухня, майстерня літ. «О», 2003 року забудови, узаконена на підставі рішення Жовтневої районної у місті Харкові рада № 31-10 від 04 травня 2005 року

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна - нежитлового приміщення літ. «О», яке знаходиться на території житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, вартість об'єкту на час оцінки складає 185 255 грн. Згідно звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1, від 16 травня 2017 року, вартість об'єкту складає 669 161 грн.

Суди встановили, що позивачем не доведено, що вартість спірного майна, яке було особистою власністю відповідача ОСОБА_5, істотно збільшилася за рахунок трудових та грошових затрат подружжя.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року вересня 2016 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Встановивши, що відсутні умови для застосування статті 62 СК України, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель