Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 125/171/17

провадження № 61-32218св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Курило В. П., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., Медвецького С. К.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3, його син ОСОБА_2 запропонував позивачеві свої послуги із забезпечення її доглядом, харчуванням, утриманням будинку і присадибної ділянки. Взамін відповідач попросив відписати йому належний позивачеві будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Позивач погодилася і 25 грудня 2003 року уклала з відповідачем у Барській державній нотаріальній конторі договір, текст якого вона не читала, вважаючи, що у ньому передбачені всі права і обов'язки, про які домовилися сторони. Після укладення договору відповідач не виконував свої зобов'язання щодо забезпечення позивача харчуванням і доглядом, та не виконує їх і на даний час. У позовній заяві позивач також зазначає, що коли вона була молодшою, стан здоров'я був кращим, то вона мирилася з таким станом речей, а коли стан здоров'я погіршився, стало важко обходитися без сторонньої допомоги, позивач вирішила знайти людину, якій би відписати будинок в обмін на догляд. Під час підготовки документів у грудні 2016 року, позивач звернулася до адвоката та під час консультації дізналась, що між нею та відповідачем був укладений договір дарування, чого позивач не бажала.

Таким чином, вважає, що договір дарування було укладено внаслідок помилки та просила визнати його недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Барського районного суду від 11 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний договір було укладено у Барській державній нотаріальній конторі Вінницької області у присутності обох сторін, які у подальшому підписали договір, позивачем у судовому засіданні не було надано доказів, що помилка дійсно мала місце, а незнання закону чи його неправильне тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним, а тому суд зробив висновок, що в позові про визнання договору дарування від 25 грудня 2003 року недійсним слід відмовити.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Барського районного суду від 11 грудня 2017 року скасовано. Визнано недійсним договір дарування буднику по АДРЕСА_1 від 25 грудня 2003 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 25 грудня 2003 року державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори Залевською М. Н. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачка 1937 року народження, є престарілою особою, хворіє та потребує стороннього догляду. Укладаючи договір дарування будинку, ОСОБА_1 мала на меті отримання постійної фізичної допомоги від сина покійного чоловіка. Волевиявлення позивачки було спрямоване на отримання матеріальної допомоги, підтримки, догляду довічно і саме за таких умов був відчужений будинок. Про це свідчать пояснення позивача, не спростовані відповідачем та підтверджується тим, що будинок фактично відповідачу не передавався і остання продовжує проживати у ньому. позивач при підписанні договору дарування, помилялась щодо фактичних обставин правочину. Підписання ОСОБА_1 договору дарування, зокрема і його положень щодо розуміння значення і умов цього правочину та його правових наслідків, не є беззаперечним доказом дійсного розуміння нею значення і сприйняття умов цього правочину. Волевиявлення позивача було сформоване на необ'єктивному сприйнятті нею обставин угоди, вона припустилась помилки щодо істотних умов і обставин угоди і не може отримувати довічно допомогу, якої за станом здоров'я потребує і на яку розраховувала від відповідача.

Аргументи учасників справи

У травні 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржене рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилався на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 сама запропонувала оформити договір дарування будинку, що розташований по АДРЕСА_1 Вінницької області. Відповідач ніяким чином не спонукав її до укладення цього договору. Договір дарування був нотаріально посвідчений та укладений з дотриманням вимог закону. Обставини щодо яких помилялась сторона договору повинні існувати на момент його вчинення. Позивач пропустила позовну давність.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 належав житловий будинок по АДРЕСА_1.

На підставі договору дарування від 25 грудня 2003 року ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 Договір посвідчений нотаріусом Барської державної нотаріальної контори Залевською М. Н., нотаріусом роз'яснено зміст статей 52, 54, 56, 58, 243, 244 Цивільного кодексу та підписано сторонами у її присутності.

У договорі дарування від 25 грудня 2003 року: сторони стверджують, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін (пункт 7); передбачено, що право власності на даний житловий будинок у обдаровуваного виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору (пункт 9).

При скасуванні рішення суду першої інстанції та задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним суд апеляційної інстанції зробив висновок, що підписання ОСОБА_1 договору дарування, зокрема і його положень щодо розуміння значення і умов цього правочину та його правових наслідків, не є беззаперечним доказом дійсного розуміння нею значення і сприйняття умов цього правочину. Позивач припустилась помилки щодо істотних умов і обставин угоди і не може отримувати довічно допомогу, якої за станом здоров'я потребує і на яку розраховувала від відповідача.

Колегія суддів не погоджується із висновком апеляційного суду з таких підстав.

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення.

Оскільки договір дарування було укладено у 2003 році, то спір про визнання договору недійсним має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його укладення, тобто ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення договору дарування).

Згідно частини першої статті 56 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення договору дарування) угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 56 ЦК УРСР повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції встановив, що позивач в судовому засіданні підтвердила факт укладення саме договору дарування та не надала доказів, що на час укладення договору помилка дійсно мала місце.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування від 25 грудня 2003 року, зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову. Натомість апеляційний суд скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену постанову скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2018 року скасувати.

Рішення Барського районного суду від 11 грудня 2017 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2018 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. П. Курило

В. І. Крат