Ухвала

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/26276/16-ц

провадження № 61-48999ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В ході розгляду вказаної справи представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку з тим, що його подано представником, якій діяв на підставі довіреності, виданої 02 липня 2017 року громадянином України ОСОБА_6 При цьому матеріали справи не містять довіреності від ОСОБА_6 як громадянина Австралії, тоді як позов подано саме в інтересах такої особи.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_6 залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з відсутності правових підстав для неприйняття довіреності, виданої 02 липня 2013 року від імені ОСОБА_6

У грудні 2018 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що обставини щодо отримання ОСОБА_6 паспорту громадянина Австралії 03 серпня 2017 року та те, що позов подано від громадянина Австралії у травні 2016 року уповноваженими представниками, було встановлено без достатніх та належних доказів. Заявник посилається на те, що в матеріалах справи відсутня довіреність, якою ОСОБА_6 уповноважила будь-кого на звернення до суду з відповідним позовом на захист своїх прав та інтересів, саме як громадянина Австралії. Зазначає, що представник, який підписував позовну заяву, не мав таких повноважень, в зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишено без руху та встановлено строк для усунення наявного у ній недоліку щодо сплати судового зборуу встановленому порядку.

Вимоги ухвали заявником виконані - недолік, зазначений в ухвалі, усунуто.

Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що довіреністю від 02 липня 2013 року ОСОБА_6 як громадянин України уповноважила ОСОБА_9 на вчинення від її імені ряду юридично значимих дій, серед іншого й на звернення з позовом до суду. Також вказана довіреність надавала право ОСОБА_9 на делегування отриманих повноважень третім особам в порядку передоручення. В свою чергу ОСОБА_9 довіреністю від 11 травня 2016 року уповноважила ОСОБА_10 представляти інтереси та виконувати всі необхідні дії, у тому числі процесуальні, пов'язані з представництвом ОСОБА_6 в судах та інших державних органах.

За змістом статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Частиною першою статті 245 ЦК України визначено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За правилами частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає обмежень в наявності права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав в залежності від громадянства заявника. Більш того, положеннями частини другої статті 496 ЦПК України прямо зазначено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що з наявних у справі матеріалів не вбачається зв'язку між правами, за захистом яких звернулася до суду позивач, та її громадянством. У будь-якому разі дана обставина може бути перевірена судом в ході розгляду справи по суті, за результатами якого він й має оцінити обґрунтованість позовних вимог та ухвалити відповідне судове рішення. Вирішення ж такого питання в порядку ухвалення процесуальних рішень має ознаки штучних перешкод у доступі особи до правосуддя, що є неприпустимим.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховано, що при видачі 02 липня 2013 року вищезгаданої довіреності від імені громадянина України ОСОБА_6 її особу було встановлено нотаріусом, що посвідчував правочин, який перевіряв і право такої особи на видачу цього документа. При цьому отримання 03 серпня 2017 року ОСОБА_6 паспорта громадянина Австралії (про що зазначено в посвідчувальному написі австралійського нотаріуса на заяві ОСОБА_6 про підтвердження повноважень її представників) жодним чином не спростовує чи скасовує раніше здійснених нею правочинів, зокрема, й виданих довіреностей.

У відповідності до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановивши, що матеріали справи не містять даних щодо визнання недійсною посвідченої 02 липня 2013 року довіреності від імені ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для неприйняття вказаного документу та заперечення наявності у представників наданих вказаним правочином повноважень.

Оскільки довіреність надає право на представлення інтересів ОСОБА_6 з усіма правами позивача, апеляційний суд правильно виходив з того, що висновки суду першої інстанції щодо пред'явлення позову особою, що не має повноважень на ведення справи, не відповідають встановленим обставинам, у зв'язку з чим обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та направив справу для продовження розгляду.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника з його змістом та особистого тлумачення норм права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик