Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 415/4738/18
Провадження № 22-ц/810/134/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Фастовця В.М. у м. Лисичанську Луганської області,

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, щовідповідно до укладеного договору № б/н від 05 жовтня 2011 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2018 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 35376,73 грн., яка складається з: 283,67 грн. - заборгованість за кредитом, 28532,26 грн. - по процентам за користування кредитом, 4400 грн. - за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1660,80 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 жовтня 2011 року в розмірі 35376,73 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 вересня 2018 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05 жовтня 2011 року в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 283,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 28532, 26 грн. відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності; в частині заборгованості за пенею та штрафами у загальному розмірі 6560,80 грн. відмовлено за безпідставністю вимог.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості прострочена заборгованість у відповідача виникла з 29 червня 2012 року, останній платіж відповідачем був здійснений 13 вересня 2014 року, після чого платежів, що переривають сплив строку позовної давності, не було. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна давність сплила 14 вересня 2017 року. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 22 червня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У зв'язку з цим суд відмовив позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 283,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 28532,26 грн. на підставі спливу строку позовної давності.

Також, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,обґрунтував рішення тим, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 липня 2014 року, а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4400 грн., штрафом (фіксована частина) - 500 грн. і штрафом (процентна складова) - 1660,80 грн. за безпідставністю вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що 05 жовтня 2011 року відповідач отримав картку НОМЕР_2 зі строком її дії до останнього дня липня 2015 року. Про факт отримання відповідачем картки також свідчить виписка по рахунках клієнта, з якої вбачається, що відповідач користувався вказаною карткою. Крім того, відповідач не заперечував факт користування карткою.

Також, позивач посилається на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто 31 липня 2015 року, банком позов подано 22 червня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

(2) Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що з доводами позивача не згоден, вважає рішення суду першої інстанції законним та прийнятим з повним з'ясуванням всіх обставин по справі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку, апеляційну скаргу підтримує.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2011 року ОСОБА_2 ознайомився та погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», які були надані йому у письмовому вигляді, надав свою згоду, що заява з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають договір, укладений між ним та позивачем, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» ОСОБА_2, в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць 2,5%, обов'язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, штраф, пеня), підписана 05 жовтня 2011 року.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Таким чином,05 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, в якому сторони погодили кредитний ліміт, відповідно до анкети-заяви відповідачем зазначався ліміт 10000 грн., відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок повернення коштів. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку НОМЕР_2, про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк».

Строк дії картки позивачем зазначено - липень 2015 року. Дані обставини відповідачем не оспорювалися.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, так і частково погашав заборгованість по кредиту.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання, який відповідає строку дії картки. Від визначення строку дії кредиту, залежить встановлення періоду, за який кредитор має право нараховувати відсотки за кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Враховуючи предмет і підстави позову та з метою повного і всебічного з'ясування обставин, колегія суддів вважає необхідним прийняти докази, надані позивачем разом з апеляційною скаргою, а саме довідку про те, що ОСОБА_2 видано кредитну картку НОМЕР_2 зі строком дії - липень 2015 року, та виписку по картковому рахунку.

Отже, зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач користувався кредитною карткою НОМЕР_2 та погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року № 591/8058/15-ц.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 та 2.1.1.12.5 Правил картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні картки, включно. Строк погашення процентів по кредиту і комісії - щомісячно за попередній місяць; строк повернення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач з жовтня 2011 року по липень 2014 року користувався кредитними коштами, сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі, але не в повному обсязі.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Оскільки умовами договору погашення кредиту передбачено здійснювати шляхом внесення позичальником коштів: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, а строк дії картки закінчився 31 липня 2015 року, а з позовом банк звернувся 18 червня 2018 року, про що свідчить штамп на копії поштового відправлення (а.с. 41), тому трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, щодо вимог про стягнення боргу за тілом кредиту позивачем не пропущено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати кредиту в сумі 283 грн. 67 коп.

Щодо нарахування та стягнення процентів

Як вбачається із матеріалів справи, умовами укладеного між сторонами договору від 05 жовтня 2011 року передбачено щомісячне виконання відповідачем зобов'язання щодо погашення процентів за користування кредитними коштами.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 14 лютого 2018 року у справі №564/1752/15-ц.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 14 липня 2014 року в сумі 49,75 грн., який було спрямовано позивачем на часткове погашення заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останній платіж за вказаним кредитним договором відповідачем був здійснений 13 вересня 2014 року, оскільки вказаний в розрахунку заборгованості в колонці «сума погашення за наданим кредитом» платіж 100 грн. від 13 вересня 2014 року є службовою операцією по скасуванню банком штрафу, що не може свідчити про те, що відповідач здійснював сплату на погашення боргу і погоджувався з боргом. Дані обставини підтверджуються випискою по руху коштів за договором, яка надана позивачем.

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 22 квітня 2014 року по 31 травня 2018 року в сумі 28532,26 грн. звернувся 18 червня 2018 року, про що свідчить штамп на копії поштового відправлення (а.с. 41), а дії, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності щодо погашення відсотків в межах трирічного строку останнім не вчинялися, та як зазначалося вище останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 14 липня 2014 року в сумі в сумі 49,75 грн., тому трирічний строк позовної давності відраховується з 18 червня 2015 року, то вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 22 квітня 2014 року по 17 червня 2015 року не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 05.10.2011 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5%.

Отже, виходячи із тарифів банку відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 30% річних.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,8% річних починаючи з 01 вересня 2014 року та 43,2% річних починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 30% річних на 34,8% річних, в подальшому на 43,2%, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

У пункті 1.1.3.2.3 Умов зазначено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не пізніше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року справа № 761/37819/15-ц.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що банк не повідомляв відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, як це передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку вбачається, що в період з 01 вересня 2014 року відповідачем не здійснювалась оплата на погашення кредиту у більшому розмірі процентів ніж це передбачено у Тарифах банку від 05 жовтня 2011 року, які підписані відповідачем.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування, як зазначалося вище строк дії картки 31 липня 2015 року, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 серпня 2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 серпня 2015 року по 31 травня 2018 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 30% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом за період з 18 червня 2015 року по 31 липня 2015 року розраховується наступним чином: 283,67 грн. (заборгованість за кредитом) х 30% / 360 днів х 44 дня = 10,40 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 18 червня 2015 року по 31 липня 2015 року в сумі 10,40 грн.

Щодо стягнення пені, штрафу

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею, штрафом за необґрунтованістю, суд першої інстанції, обґрунтував рішення тим, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 липня 2014 року, а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду, що суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Так, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 23.02.2010 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Лисичанськ Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Таким чином, пеня за період з 31 жовтня 2014 року по 31 травня 2018 року в сумі 4400 грн. нарахована позивачем після 14 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії..

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1660,80 грн. штрафу (процентна складова), розрахунок якої здійснений наступним чином: 283,67 грн. заборгованість за кредитом + 28532,26 грн. заборгованість по відсоткам станом на 31 травня 2018 року + 4400 грн. заборгованість з пені та комісією х 5% = 5626,06 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що банком нарахування штрафу здійснювалося в травні 2018 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 штрафу та пені за кредитним договором від 05 жовтня 2011 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом у зв'язку з пропуском строку позовної давності слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 жовтня 2011 року в сумі 294,07 грн., яка складається із: 283,67 грн. - заборгованість за кредитом, 10,40 грн. - по процентам за користування кредитом за період з 18 червня 2015 року по 31 липня 2015 року. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 22 квітня 2014 року по 17 червня 2015 року відмовити за пропуском строку позовної давності, а щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 серпня 2015 року по 31 травня 2018 року відмовити за необґрунтованістю. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 14,65 грн.

Згідно платіжного доручення від 29.01.2019 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн., а оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 21,97 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом у зв'язку з пропуском строку позовної давності скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (адреса: вулиця М.Грушевського, буд. 1д, місто Київ, 01001, код ЄДРПО 14360570) заборгованість за кредитним договором від 05 жовтня 2011 року в сумі 294 (двісті дев'яносто чотири) грн. 07 коп., яка складається із: 283,67 грн. - заборгованість за кредитом, 10,40 грн. - по процентам за користування кредитом за період з 18 червня 2015 року по 31 липня 2015 року.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 22 квітня 2014 року по 17 червня 2015 року відмовити за пропуском строку позовної давності, а щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 серпня 2015 року по 31 травня 2018 року відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) судовий збір в сумі 36 (тридцять шість) грн. 62 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В.Коротенко

В.М. Луганська