Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Медведська Т.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути зі ОСОБА_4 11728,24 грн. пені, 1090,92 грн. трьох відсотків річних, 3769,80 грн. інфляційних втрат, всього 16588,96 грн. Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав, що 23.10.2014 року о 19 год. 25 хв. на перехресті вулиць Бориса Тена -Партизанська в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ-21073, д.н. НОМЕР_2, скоїв зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем НОМЕР_1. Під час скоєння ДТП ОСОБА_4 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п.12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху. Винні дії ОСОБА_4 підтверджуються постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2014 року 296/9842/14 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.07.2015 року в цивільній справі №296/1453/15-ц та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди, 243,60 грн. судового збору. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05.10.2017 року по цивільній справі №296/2935/17-ц позов задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 32380,23 грн. матеріальної шкоди, завданої ДТП, 640 грн. судового збору. Як зазначає позивач, загальний розмір заборгованості за судовими рішеннями - 35263, 83 грн. З огляду на те, що відповідачем здійснено часткову сплату грошових коштів на виконання рішення в розмірі 10359,11 грн., залишок боргу становить 24904,72 грн. Корольовським районним судом м.Житомира на виконання вказаних судових рішень були видані виконавчі листи . Корольовським ВДВС м.Житомира ГТУЮ у Житомирський області 09.02.2018р. були відкритті виконавчі провадження та надано строк для добровільного виконання ОСОБА_4 судових рішення в повному обсязі. Однак, відповідач добровільно, у строк наданий органом державної виконавчої служби, судові рішення не виконав. Посилаючись на приписи ст. 549-551, 625 ЦК України та правові позиції Великої Палати Верховного Суду позивач просить стягнути зі ОСОБА_4 11728,24грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 1090,92 грн. трьох відсотків річних, 3769,80 грн. інфляційних втрат, всього 16588,96 грн.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 55 - 57) ОСОБА_4 вказав, що положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика. Помилковими є посилання позивача, на думку відповідача, на приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки вказаний закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просив зменшити розмір позовних вимог та просив стягнути зі ОСОБА_4 9993,96 грн. пені, 1196,10грн. 3% річних, 4157,50грн. інфляційних втрат, всього 15347,56грн. (а.с. 76 - 79).

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та надали пояснення по суті спору.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечив.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ-21073, д.н. НОМЕР_2, під керуванням відповідача та автомобіля НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 10.11.2014 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4.

Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.07.2015 року по цивільній справі №296/1453/15-ц та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди, 243,60 грн. судового збору.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 05.10.2017р. у справі №296/2935/17 позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 32380,23 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено (а.с.15-19).

Матеріали справи свідчать, що на виконання вищевказаних судових рішень Корольовським районним судом м.Житомира було видано виконавчі листи (а.с. 20, 21), державним виконавцем Корольовського ВДВС м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавчі провадження (22, 23), а 24.01.2019р. та 11.03.2019р. винесено постанови про закриття виконавчих проваджень у зв'язку із повним фактичним виконанням судових рішень (а.с. 70 - 72).

З'ясуванням матеріалів справи, судом встановлено, що спір, який виник між сторонами, пов'язаний з порушенням строків виконання судового рішення у правовідносинах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, позивач стверджує, що відповідач добровільно у строк, наданий органом державної виконавчої служби, судові рішення не виконав, а тому має нести відповідальність встановлену ст.625 ЦК України та Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Приписами ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 ст.11 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Вказаним законом не передбачено стягнення 3% річних та інфляційних за весь час прострочення виконання судового рішення в добровільному порядку.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Вказані правові позиції також висловлені Верховним Судом України у справі №6-2759цс15 від 20 січня 2016 року.

Також суд звертає увагу, що відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Враховуючи, що спір між сторонами даного процесу виник у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення, сторонами даного спору є фізичні особи, відсутні підстави для стягнення пені відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Орім того, суд аналізуючи положення ст.ст.546, 547, 549 вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами ч.1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи, що між сторонами відсутній правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений у письмовій формі, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду від 28.03.2018р. по справі №444/9519/12, від 11.04.2018р. по справі №758/1303/15-ц, оскільки за змістом даних судових рішень вбачається, що спір виник у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання, а не строків добровільного виконання судового рішення.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави на стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних та пені.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя В. П. Маслак