ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/4661/18

Провадження № 22-ц/818/1593/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий Овсяннікова А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач:

ОСОБА_1

представники ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідач:

ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області

треті особи:

ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №644/4661/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист права власності та зняття арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року, ухвалене суддею Клименко А.М., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист права власності та зняття арешту.

В обґрунтування позову зазначає, що їй, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 січня 1995 року Органом приватизації житлового фонду Харківського тракторного заводу, належить квартира АДРЕСА_1. 18 липня 2013 року ОСОБА_8 помер. При зверненні до нотаріальної контори їй стало відомо, що на майно її сина накладено арешт виконавчою службою.

При зверненні до ВДВС їй повідомили, що після смерті сина залишився борг по сплаті аліментів його дітям і поки борг сплачено не буде арешт не знімається.

Однак, виконавче провадження закрито у звязку зі смертю сина і ніяких ухвал про правонаступництво не виносилося.

Просить зняти арешт з частини квартири АДРЕСА_1, який накладено Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження серії АА № 012922 від 09 липня 2008 року (реєстраційний номер обтяження 7578432), та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт частини квартири за цією адресою.

Учасники справи в судове засіданні не зявилися.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 позов про визнання за нею права власності на арештоване майно не заявлявся, то підстави для зняття арешту з цього майна в порядку позовного провадження відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що в 2016 році вона зверталася до суду з позовом про визнання права власності, проте їй було відмовлено в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що нею обраний не вірний спосіб захисту.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 січня 1995 року органом приватизації житлового фонду Харківського тракторного заводу, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3

18 липня 2013 року ОСОБА_8 помер .

13 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

Згідно листа нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ від 09 липня 2008 року накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_2, співвласником якої є ОСОБА_8

Дана постанова була винесена на підставі виконавчого листа, виданого 26 вересня 2007 року щодо стягнення з ОСОБА_8 аліментів на користь ОСОБА_9 у розмірі 1/3 частини щомісячно на утримання двох дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Постановою Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ серії ВП № 5525553 від 16 жовтня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2267, виданого 26 вересня 2007 року, закінчено у звязку зі смертю боржника ОСОБА_8

ОСОБА_4 ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області № 39670 від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у знятті арешту з майна ОСОБА_8 з посиланням на те, що у звязку з не виконанням рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника та борг по сплаті аліментів на час смерті ОСОБА_8 складає 39 795,49 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено в ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Судом встановлено, що 18 липня 2013 року ОСОБА_8 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 заповіту не склав, спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги є діти ОСОБА_8- ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також його мати ОСОБА_1, які звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, заведена спадкова справа № 1094/2013.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

В Постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року пров.№ 62-3563св18 зазначено, що виходячи зі змісту вказаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі виконавчого листа, виданого 26 вересня 2007 року на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_8 заборгованість за аліментами становить 39795,45 грн.

За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина.

У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов'язані погасити заборгованість за аліментами на дитину.

Виходячи з вищевикладеного, посилання державного виконавця у відмові в знятті арешту з майна ОСОБА_8 є обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству.

В суді апеляційної інстанції державний виконавець зазначила, що виконавче провадження закрито у звязку зі смертю ОСОБА_8 та зазначено про наявність боргу по аліментам; арешт з майна може бути знятий державним виконавцем при погашенні спадкоємцями своєї частини боргу з урахуванням вартості спадкового майна.

За таких обставин підстав для зняття арешту з майна та , відповідно, виключення запису про арешт не вбачається.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 квітня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_10