Справа № 318/468/19 Номер провадження №2/318/273/2019
"11" квітня 2019 р. м. Камянка-Дніпровська
Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області в складі: судді Васильченка В.В.; при секретарі Крук О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання втративши право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.1992 р. вона володіє на праві приватної власності житловим будинком з надвірними прибудовами по провул. Матросова, 3 в м. Камянка-Дніпровська. В липні 2003 р. відповідач, який є її сином, покинув своє останнє місце проживання, зібрав речі і до теперішнього часу місцезнаходження його невідоме. Проте реєстрація відповідача у будинку є перешкодою для оформлення нею державної житлової субсидії як літній малозабезпечені людині. Тому позивач просить суд усунути перешкоди прав власності, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Запорізька область, м. Камянка-Дніпровська, провул. Матросова, 3.
Ухвалою від 18.03.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач та її представник не зявились, у поданих заявах просили розгляд справи розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно у належній формі, не надав суду відзив на позовну заяву, на адресу суду повернулась розписка про вручення поштового відправлення.
Представник третьої особи подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просив судовий розгляд проводити у його відсутність.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного.
Так, судом встановлено, що позивачу по справі належить на праві приватної власності житловий будинок по провул. Матросова, 3 в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 30.12.1992 р. державним нотаріусом Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, № 2675, зареєстрований ТОВ ЗМБТІ 19.04.1993 р. за № 4438 в реєстровій книзі 14 (а.с. 7-8).
В зазначеному будинку залишається зареєстрованим відповідач, що підтверджується копією довідки № 874, виданої 04.03.2019 року, видана виконавчим комітетом Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області, який фактично в ньому не проживає, що не спростовано стороною відповідача. Домовленості між сторонами про відсутність відповідача у житлі позивача та збереження за ним права користування в цей час не має.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.
Згідно ст. 383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені.
Як вказано у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.11.2016 року (справа № № 6-709цс16) щодо застосування ст. 391 ЦК України, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтею 386 ЦК України зазначається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Вказаний підхід до вирішення аналогічний спорів знайшов своє підтвердження також у висновках Верховного Суду України, викладених в постанові від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11), в якій зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Відповідач не користується житлом за місцем реєстрації без поважних причин з 2003 року, що дає законні підстави для задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації.
Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідачі, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Реєстрація місця проживання хоча і не тягне за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки, відповідач не зміняв реєстрацію місця проживання, договір найму житла відсутній, відповідач являється членом сім'ї позивача, не проживає в будинку без поважних причин, то ним порушено право власності позивача і її право щодо вимоги захисту порушеного права є законними і підлягає захисту.
У зв'язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті, визнавши його таким, що втратив право користування вказаним вище житловим будинком.
Частиною 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством
Беручи до уваги вищенаведене та те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між відповідачем не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 76- 81, 258, 264, 265, 268, 273- 280, 352 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання втративши право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди права власності, визнавши ОСОБА_2таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованого за адресою: провул. Матросова, 3 в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кам'янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Глинськ Калинівського району Вінницької області, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2 виданий Камянсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області 07.10.2011 р., місце реєстрації: 71304, Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, м. Камянка-Дніпровська, провул. Матросова, 3.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: 71304, Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, м. Камянка-Дніпровська, провул. Матросова, 3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області, місцезнаходження: 71304, Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, м. Камянка-Дніпровська, вул. Каховська, 98, .

Суддя В.В. Васильченко