Справа № 162/422/18 Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В. М.
Провадження № 22-ц/802/430/19 Категорія: 3 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2018 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що навколо будинку за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться земельна ділянка для ведення особистого селянського підсобного господарства площею 1,25 га, яка фактично перебуває в користуванні його родини в таких контурах і такої площі, як від початку 20-х років минулого століття.

Частину цієї ділянки площею 0,85 га було надано у приватну власність матері його дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_6, після смерті якої право власності на земельну ділянку площею 0,85 га в порядку спадкування перейшло до його дружини ОСОБА_5

Інша частина цієї земельної ділянки площею 0,40 га по вул. Вишневій, 28 та 28Д в с. Бірки Любешівського району залишилася у його постійному користуванні, на цій земельній ділянці він посадив дерева, огородив її, посіяв зернові рослини, використовував і використовує земельну ділянку за цільовим призначенням з дотриманням відповідних норм законодавства. Крім цього, він сплатив орендну плату за користування землею.

Будь-які права інших осіб на вказану земельну ділянку ним порушені не були. Сусіди та уповноважені органи, які знали про користування ним земельною ділянкою, не ставили питання про її самовільне використання.

Посилаючись на зазначені обставини та змінивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, що знаходиться на вул. Вишнева, 28Д в с. Бірки Любешівського району Волинської області за набувальною давністю.

В судове засідання учасники справи не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового розгляду, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Бірківської сільської ради народних депутатів Любешівського району Волинської області від 08 листопада 1991 року ОСОБА_6 надано у довічне успадкування володіння та ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку розміром 1,75 га, в тому числі 1,6 га сільськогосподарських угідь, 0,7 га ріллі та 0,5 га за межами села, про що свідчить архівний витяг від 06 березня 2018 року № 535/01.20 (а. с. 6).

Рішенням Любешівської сільської ради від 02 квітня 1996 року №8/3-в «Про надання у приватну власність безоплатно земельних ділянок громадянам сільської ради для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування будинку і будівель» ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,85 га (а. с. 7).

Крім того, судом встановлено, що рішенням Бірківської сільської ради Любешівського району від 12 жовтня 2009 року № 32/78 дружині позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в порядку спадкування передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на вул. Пархоменка, 28 (перейменована на вул. Вишнева, 28) в с. Бірки Любешівського району та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства біля житлового будинку.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку по вул. Вишнева, 28Д в с. Бірки Любешівського району за дружиною позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 не зареєстроване.

Рішеннями Любешівської селищної ради Волинської області від 23 травня 2018 року №2-9/88 (а.с. 38) та від 25 червня 2018 року №2-11/72 (а.с.41) відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Вишневій, 28Д в селі Бірки Любешівського району у власність, оскільки рішенням цієї ж сільської ради №2-4/126 від 23 лютого 2018 року на земельну ділянку орієнтованою площею 0,25 га в с. Бірки вул. Вишнева, 28Д надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 (а.с. 43).

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що він, починаючи з 1985 року і по даний час добросовісно, відкрито і безперервно користується спірною земельною ділянкою, а тому вважає, що він набув право власності на цю земельну ділянку за набувальною давністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що він добросовісно, відкрито і безперервно користувався спірною земельною ділянкою протягом 15 років, в звязку з чим набув право власності на цю земельну ділянку за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з додержанням вимог закону.

За положеннями статті 41 Конституції України право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Проте всупереч зазначеним вимогам закону ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих доказів того, що він протягом 15 років добросовісно, відкрито і безперервно користувався спірною земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про те, що показання свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які є сусідами позивача, і свідка ОСОБА_5 дружини позивача не можуть бути належними доказами на підтвердження доводів позивача ОСОБА_2 щодо набуття ним за набувальною власністю права власності на земельну ділянку.

Крім того, рішенням Любешівської сільської ради від 23 лютого 2018 року № 2-4 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,25 га по вул. Вишневій, 28Д в селі Бірки Любешівського району Волинської області.

Подана позивачем довідка Ковельської обєднаної державної податкової інспекції про те, що фізична особа ОСОБА_2 сплатив платіж 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» в розмірі 90 грн. (а.с.15), не є доказом того, що останній сплатив податок за оренду саме спірної земельної ділянки, а договору оренди цієї земельної ділянки, укладеного відповідно до вимог ст. ст. 123, 124 ЗК України, ним не подано.

Рішенням Любешівської селищної ради від 23 лютого 2018 року № 2-4/126 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,25 га по вул. Вишнева, 28Д, с. Бірки Любешівського району Волинської області.

ОСОБА_2 в своїй позовній заяві також просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку по вул. Вишневій 28Д в селі Бірки Любешівського району Волинської області і при цьому не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що саме цією земельною ділянкою він користується протягом 15-ти років. Із доданих до позовної заяви фотокопій земельної ділянки не вбачається, що на них зображена саме спірна земельна ділянка.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове прішення складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді