Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 316/718/14-ц

провадження № 61-6173св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат Галька Назар Олександрович, на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року у складі судді Капустинського М. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 92 000 дол. США на споживчі цілі, з відсотковою ставкою у розмірі 4,45 % річних, з датою остаточного повернення кредиту - 21 грудня 2017 року.

Виконання кредитного договору забезпечено договором поруки від 21 грудня 2007 року, укладеним із ОСОБА_2, за яким останній солідарно зобов'язався відповідати за виконання позичальником кредитних зобов'язань.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 02 червня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 64 107,73 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 02 червня 2014 року складає 760 958,75 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 3 465,10 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 41 130,74 грн - сума відсотків за користування кредитом; 2 904 195,03 грн - пеня.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, ТОВ «ОТП Факторинг України» просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитними договором у розмірі 3 706 284,52 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг України» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість на загальну суму 3 706 284,52 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з боржника та поручителя.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, а також зазначив, що всі докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 - поручитель за кредитним договором в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 (поручитель за кредитним договором), в інтересах якого діє адвокат Галька Н. О., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою, що відповідно до умов кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником кожного місяця 12-го числа, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих щомісячних зобов'язань. Однак, судами попередніх інстанцій безпідставно не застосовано позовну давність до частини вимог позивача про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором, про застосування якої заявляв відповідач ОСОБА_2

Крім того, порука є припиненою в силу положень частини першої статті 559 ЦК України, оскільки 21 квітня 2010 року між кредитором та позичальником укладений додатковий договір до кредитного договору від 21 грудня 2007 року наслідком чого стало абсолютне значення подорожчання кредиту, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідач зазначає, що висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення всієї суми заборгованості з поручителя є неправомірним, оскільки у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Рішення місцевого суду ОСОБА_1 (боржником за кредитним договором) не оскаржувалось, отже справа переглядається лише в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг України» зазначає, що відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, проте відповідачі ніяких клопотань протягом розгляду справи не заявляли.

При цьому, позивач зазначає, що банк та позичальник, підписавши кредитний договір, домовилися про можливість підвищення чи зниження процентної ставки за договором. Поручитель, в свою чергу, також погодився з умовами кредитного договору підписавши договір поруки (пункт 2.3.1 договору поруки). Крім того, 21 квітня 2010 року між банком та ОСОБА_2 був підписаний додатковий договір до договору поруки від 21 грудня 2007 року. Також зазначив, що згідно з пунктом 2.2.1 додаткового договору визначено, що в разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а цей пункт договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Таким чином, вбачається що поручитель ОСОБА_2 був обізнаний про підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 21 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 92 000 дол. США на споживчі цілі, з відсотковою ставкою у розмірі 4,45 % річних, з датою остаточного повернення кредиту - 21 грудня 2017 року.

Згідно з умовами кредитного договору та кредитних заявок банк здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 92 000 дол. США, що станом на день видачі кредиту було еквівалентно 464 600 грн, та підтверджується меморіальним ордером від 21 грудня 2007 року.

В якості забезпечення укладеного кредитного договору 21 грудня 2007 року, ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки з ОСОБА_2, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 боргових зобов'язань по кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і порядку, передбаченими у кредитному договорі. Відповідно до умов договору боржник та поручитель відповідають як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 1.1 частини № 2 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит та зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання, як це вказано у договорі. Відповідно до пункту 4 частини № 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником платежів щомісяця рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.5 (з підпунктами) кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та в строк, що визначені графіком платежів. Проценти по кредиту позичальником сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту.

Відповідно до пункту 4.1.1 кредитного договору, за порушення позичальником прийнятих на себе зобов'язань, стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

В подальшому між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_1 укладався додатковий договір до кредитного договору, відповідно до умов якого узгоджувалися нові графіки платежів та змінювався розмір процентної ставки.

Враховуючи внесення змін до кредитного договору, 21 квітня 2010 року між банком та поручителем ОСОБА_2 також був укладений додатковий договір № 1 до договору поруки, згідно з яким сторони домовились внести зміни та доповнення до договору поруки від 21 грудня 2007 року. Внесено зміни в розділ «Визначення термінів», зокрема, термін «Кредитний договір» - це Кредитний договір від 21 грудня 2007 року, укладений між Кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього.

Крім того вказаним додатковим договором передбачено, що в разі зміни, в тому числі збільшені розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а цей пункт договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору (пункт 2.2.1 додаткового договору № 1 до договору поруки)

Пунктом 4.1 цього договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

26 жовтня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 21 грудня 2007 року, укладеним із ОСОБА_1 (додаток № 1 до договору факторингу від 26 жовтня 2012 року)

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Відповідно до наданого розрахунку, станом на 02 червня 2014 року сума заборгованості складається з: заборгованості за тілом кредиту - 64 107,73 дол. США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3 465,10 дол. США; пені - 2 904 195,03 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 просив застосувати наслідки спливу позовної давності зокрема, частину другу статті 258 ЦК України яка передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), з огляду на те, що з позовної заяви не вбачається обґрунтованого нарахування, розрахунку та терміну виникнення пені.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Як убачається з договору поруки від 21 грудня 2007 року та додаткового договору № 1 до договору поруки від 21 квітня 2010 року боржник зобов'язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 21 грудня 2017 року (пункт 3 договору). Відповідно до умов договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручитель ОСОБА_2) взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 21 грудня 2017 року, сплачуючи її щомісячно рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Отже у разі пред'явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-145цс18 від 13 червня 2018 року.

Як убачається з пункту 1.5 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. Графіком платежів передбачено, що погашення кредиту здійснюється щомісячно, протягом строку кредитування, тобто до 21 грудня 2017 року.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця (згідно з графіком повернення кредиту), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

За таких обставин, вирішуючи цей спір в частині стягнення заборгованості з поручителя, суди вищевказаних вимог закону не врахували та дійшли помилкового висновку про те, що строком припинення поруки є повне виконання зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим не звернули уваги на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв'язку з чим не з'ясували, коли саме позичальник перестав виконувати умови вказаного договору.

У апеляційній скарзі відповідачі зазначали як про перебіг позовної давності з квітня 2012 року, так і про припинення поруки частково, починаючи з вищевказаного строку. На вказане апеляційний суд уваги не звернув.

Крім того, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не врахував наведених норм матеріального права й тих обставин, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), не перевів доводи апеляційної скарги щодо обґрунтування визначеної суми заборгованості, про те, коли саме позичальник перестав виконувати умови вказаного договору, чи пред'явив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимоги до поручителя у межах шести місяців за кожним періодичним платежем, та чи не припинилась порука ОСОБА_2 за окремими платежами.

Апеляційний суд не усунув у межах своїх повноважень допущених місцевим судом недоліків.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Що стосується задоволення позову в частині стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1, то судові рішення в цій частині не були предметом касаційного перегляду, з урахуванням заявлених меж і доводів касаційної скарги ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат Галька Н. О.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду бере до уваги, що справа тривалий час розглядається у суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним власного рішення.

Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про скасування ухвали апеляційного суду в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат Галька Назар Олександрович, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року в частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська