Дата документу 10.04.2019 Справа № 333/776/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 333/776/18 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (стара назва - ПАТ КБ «Приватбанк») у складі судді Ярошенка А.Г. на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В позові зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.03.2012 р. відповідач отримав кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач станом на 31.12.2017 р. не виконав свої зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 107534, 25 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 14.03.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і шляхом списання Банком з інших рахунків клієнта. Станом на 31.12.2017 рік Банк вказує заборгованість в сумі 107534, 25 грн., яка складається з :

2940,0 грн. - заборгованість за кредитом;

93957,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

5040,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією;

500,00 грн.- штраф (фіксована частина);

5096,87 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Як визначено в статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем протягом розгляду справи судом першої інстанції не заявлялось клопотання суду про застосування позовної давності, справа розглядалась без участі сторін у порядку заочного розгляду справи. Отже, судом застосовано строки позовної давності самостійно, без відповідної заяви сторони, що суперечить вищевказаним нормам чинного законодавства.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 не заявляв клопотання про застосування позовної давності до вимог Банку.

Таким чином, відсутні підстави для відмови у позові оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

В той же час, за змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 стаття 638 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" на підтвердження своїх позовних вимог надало суду анкету-заяву ОСОБА_4 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк" від 14.03.2012 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім'я по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв'язку, інформацію про місце роботи тощо. Втім заява не містить відомостей про те, що він не лише ознайомився зі змістом, а й отримав ці умови та правила, з якими він погодився, про що має бути його підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід'ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України. Істотним для правильного вирішення спору є той факт, що у наданій позивачем анкеті-заяві відсутній підпис позичальника, відповідача ОСОБА_4(а.с.6).

Також в анкеті-заяві зазначено, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, позичальник просить надати перераховані нижче послуги: платіжна картка "Універсальна", зарплатна картка, картка "Gold", пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста книжка та ідентифікація з паспортом. Однак, як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява не містить відміток щодо обраних позичальником із перелічених банківських послуг.

У бланку анкети-заяви передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка "Універсальна/Gold", однак відповідна графа не заповнена, що встановлено апеляційним судом.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено наступне.

1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми);

дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

3. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

4. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

5. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

6. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Належних й допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" позивач, при наявності процесуальної можливості ані до суду першої інстанції ані до апеляційного суду не надав.

В матеріалах справи є наданий позивачем на підтвердження позову витяг з умов укладеного договору кредиту кредитування і правила надання банківських послуг (а.с.8-31). Однак всупереч положень ч. 4 ст. 11 Закону України "Про права споживачів" про те, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, що покладає на кредитора обов'язок доведення цього факту, - банк не надав письмових доказів про те, що при укладенні договору шляхом подання заяви відповідач отримав вказані умови і правила надання банківських послуг, з якими він ознайомився при укладенні договору. За відсутності таких доказів, в контексті вимог закону про письмову форму договору, апеляційний суд вважає не доведеним факт укладення договору саме на цих умовах (а.с. 6, 8-31).

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини 2 статті 78 ЦПК України).

Згідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що банком не було надано суду належних, достовірних і допустимих доказів щодо усіх складових спірного кредитного договору від 14.03.2012 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на такі встановлені колегією в ході апеляційного розгляду обставини, нею визнаються помилковими висновки суду щодо підстав для відмови в позові, у зв'язку з чим у відповідності до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: