Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 161/10092/17

провадження № 61-21795св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Шевчук Л. Я., Данилюк В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання права власності на частки земельної ділянки.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 40/100 частини, ОСОБА_5 - 30/100 частини, ОСОБА_6 - 30/100 частини. Квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 по 1/2 частини. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку співвласниками земельної ділянки, площею 0,0587 га по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Земельна ділянка, яка є у спільній сумісній власності підлягає поділу в натурі на засадах рівності часток кожного зі співвласників за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними - по 1/4 частини кожному.

Враховуючи викладене позивачі просили визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0587 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0587 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою, кадастровий номер НОМЕР_1; за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0587 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2017 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності по 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0587 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони мають право на поділ земельної ділянки без виділу їх часток в натурі, а вказана земельна ділянка не має статусу земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що позивачами вимоги про поділ земельної ділянки в натурі чи виділення з неї окремих часток не заявлялися, а ставиться питання про визнання права власності за кожним із позивачів на 1/4 частини земельної ділянки, тому необхідності у судовому захисті таким способом, який обраний позивачами, немає. Крім того, позивачами не доведено, що у разі визнання за кожним із них права на частку у земельній ділянці, тобто припинення права спільної сумісної власності на майно і утворення спільної часткової власності, використання часток цієї земельної ділянки не буде суперечити її цільовому призначенню - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що відповідачем не було надано до суду правовстановлюючих документів на землю, зокрема державного акта чи договору на право користування земельною ділянкою, тобто підтвердження того, що ця ділянка надана відповідачу в оренду, тимчасове користування чи у власність не було. Відповідач придбав квартиру № 2 площею 25,6 кв. м, але її площа не становила 1/2 частини цілого будинку, і відповідно ОСОБА_7 не має права претендувати на 1/2 частини земельної ділянки. У матеріалах справи не міститься достатніх та необхідних доказів, які надають право на відхилення від рівності часток усіх співвласників земельної ділянки.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 також подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року, яка є ідентичною касаційній скарзі ОСОБА_5

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2018 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву на касаційні скарги.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що рішенням Луцької міської ради від 05 березня 2008 року № 24/22 передано у спільну сумісну власність ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0587 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Державний акт на вказану земельну ділянку НОМЕР_2 виданий на ім'я ОСОБА_4, список співвласників: ОСОБА_5, АДРЕСА_1, ОСОБА_6, АДРЕСА_1, ОСОБА_7, АДРЕСА_1/2.

Житловий будинок належав Луцькій міській раді та складався з двох окремих квартир. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24 грудня 1991 року Луцька міська рада продала, а ОСОБА_7 купив 1/2 частини жилого будинку, яка складається з квартири АДРЕСА_2.

Згідно з рішенням Луцької міської ради від 27 жовтня 1992 року № 449 за ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 315,5 кв. м. Розподіл земельної ділянки проведено між ОСОБА_7 та Луцькою міською радою, що підтверджується схемою розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 27 травня 1992 року.

Рішенням Луцької міської ради від 31 липня 2003 року затверджений акт Державної комісії про введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 після комплексного капітального ремонту: квартира № 1 - державного житлового фонду; квартира № 2 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 Зобов'язано відділ по обліку та розподілу житлової площі виконкому видати ордер на вселення сім'ї ОСОБА_9 у складі 4 осіб у квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 2003 року квартира 1 АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та членам її сім'ї: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Договором від 26 вересня 2006 року між ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 визначено частки в праві спільної сумісної власності на квартиру по 1/4 кожному. ОСОБА_9 23 листопада 2006 року подарувала ОСОБА_4 1/4 частини в спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно на підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 22 вересня 2011 року ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_8 належить на праві спільної часткової власності 1/2 частини цієї квартири (на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 06 червня 2008 року).

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність)

Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (статті 89 ЗК України).

Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно положень статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Установивши, що спірна земельна ділянка належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачами вимоги про поділ земельної ділянки в натурі чи виділення з неї окремих часток не заявлялися.

При цьому правильними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивачами неправильно обраний спосіб захисту своїх прав. Земельна ділянка, площею 0,0587 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, оскільки між сторонами відсутня домовленість про інше, а отже, вимоги позивачів не можуть бути задоволені шляхом визнання за кожним із них права власності на частину земельної ділянки, у зв'язку з тим, що це суперечить вимогам законодавства, згідно з яким частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна чи виділі частки зі спільного майна.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у касаційних скаргах заявники.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І.Усик