ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2383/19 Справа № 186/285/18 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року

у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 29 вересня 2012 року по 29 вересня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) спільне майно, крім іншого, зокрема:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 травня 2014 року. Згідно висновку про оцінку майна експерта ОСОБА_3 від 01 листопада 2017 року, ринкова вартість вказаної квартири складає 212 270 гривень. Ідеальна та реальна її доля в розмірі Ѕ частини складає в грошовому виразі 106 135 гривень;

- автомобіль марки Skoda Octavia tour, 2006 року виробництва, придбаний 03 вересня 2015 року, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 та проданий відповідачем 09 вересня 2017 року (ніякої згоди на продаж вона не надавала) за 49 000 гривень, що підтверджується повідомленням територіального сервісного центру №1247. Ідеальна та реальна її доля в розмірі Ѕ частини складає в грошовому виразі 24 500 гривень.

Таким чином ідеальна та реальна її доля в розмірі Ѕ частини у грошовому виразі складає 130 635 гривень, про виплату якої домовитись з відповідачем у добровільному порядку не вдалося.

Вона не має намір на поділ майна в натурі, а бажає отримати грошову компенсацію у розмірі 130 635,00 гривень.

У зв'язку із вищезазначеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину вартості набутого у шлюбі майна у розмірі 130 635 гривень та сплачений судовий збір у сумі 1 306,35 гривень.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації її частки в праві спільної сумісної власності в квартирі АДРЕСА_2 35 151,64 гривні, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на цю квартиру.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, сторони звернулися з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просив рішення суду змінити в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації її частки в спільній сумісній власності в сумі до 15 065 гривень, в свою чергу ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення на її користь компенсації її частки в спільній сумісній власності в сумі 130 635 гривень.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що судом безпідставно залишено поза увагою наданий нею висновок про вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1, тоді як з невідомих причин, нічим не обґрунтовуючи, та при ухваленні рішення виходить з висновку, наданого відповідачем.

Суд зовсім проігнорував той факт, що свідок ОСОБА_4 вказала, що знайома з відповідачем, декілька разів він приходив саме до неї на роботу, вона позичала гроші позивачу, про що він знає, і факт їхнього знайомства підтвердила свідок ОСОБА_5 але відповідач категорично заявив, що цю жінку бачить вперше, чим вводив суд в оману. Суд про даний факт зовсім нічого не вказує у рішенні, хоч це все є у матеріалах аудіо запису судового засідання.

Не було надано неналежну оцінку такому доказу як розписка матері ОСОБА_2 про позику сину та її повернення, так як вона є його мамою, тобто близьким родичем і до її показань необхідно відноситись критично.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях повідомив, що позичав гроші позивачу на придбання автомобіля, але суд зовсім на це не звернув уваги, та вказав, що відповідач надав суду усі необхідні докази про купівлю авто за кошти ОСОБА_2 і це не є об"єктом спільної сумісної власності.

У судовому рішенні вказано про довідку з місця роботи відповідача та про його загальний розмір доходу та про інформацію про доходи позивача, але не вказаний їх розмір, хоч у довідці з управління Пенсійного фонду вказаний розмір загального отримання пенсії, який у сукупності з іншими доходами значно перевищує доходи відповідача, а врахування цих фактів дуже б сприяло встановленню істини у суді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою те, що фактична різниця між його особистими коштами та спільними сумісними коштами складала 133 578 - 107 916 = 25 662 грн, що складає 19,22 % від її вартості, а тому спільна сумісна власність у квартирі АДРЕСА_1 складала 19,22 %, з цієї частки, отже частка позивача становила 9,6 %.

Відповідно до висновку про вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ринкова вартість спірної квартири на дату оцінки 10 квітня 2018 року складає 156 927 гривень (а.с.113), який складено оцінювачем з виходом на місце та дослідженням квартири. Висновок від 01 листопада 2017 року, наданий позивачем був складений тим самим оцінювачем, але без виходу на адресу та без дослідження квартири. Відповідна відмітка мається у висновку, що наданий позивачем.

Тобто, 156 927 грн. (вартість квартири) х 9,6 % (розмір частки позивачки)= 15 065 грн. (розмір компенсації).

В іншій частині рішення суду вважає повністю обґрунтованим та таким, що ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

01 лютого 2019 року ОСОБА_2 в порядку, передбаченому положеннями ст.360 ЦПК України, звернувся з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1, який мотивував тим, що посилання відповідача на те, що її частка у спільному сумісному майні подружжя підлягає збільшенню не заслуговує на увагу, оскільки остання не довела суду наявність відповідних правових обставин, оскільки і квартиру і машину він купував для задоволення власних потреб та потреб його сина.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 29 вересня 2012 року по 29 вересня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно рішенню Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2004 року (а.с.26) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4820842 від 22 вересня 2004 року (а.с.27), ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_3, яку він продав за 74 000 гривень ОСОБА_7 02 грудня 2013 року, що підтверджується договором купівлі - продажу від 02 грудня 2013 року (а.с.28), який було посвідчено приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу.

Відповідно до розписки від 02 грудня 2013 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 9 200 доларів США, що еквівалентно 74 000,00 гривень в рахунок купівлі - продажу квартиру АДРЕСА_3.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 22 травня 2014 року, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22006847 від 22 травня 2014 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 106430560 від 06 грудня 2017 року (а.с.31, 32, 9), ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_4 за 134 000 гривень.

Відповідно до інформаційної довідки від 12 вересня 2017 року територіального сервісного центру № 1247, на ім'я ОСОБА_2 17 березня 2012 року був зареєстрований автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 та знятий з обліку для реалізації 21 серпня 2015 року; 03 вересня 2015 року був зареєстрований автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, та 09 вересня 2017 року перереєстрований на нового власника (а.с.10).

Відповідно до довідки - рахунку серії ААЕ №277121 від 21 серпня 2015 року та довідки - рахунку серії ААЕ №226774 від 25 серпня 2015 року, автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 було продано відповідачем за 49 000,00 гривень, а автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 було придбано відповідачем за 45 000,00 гривень (а.с.33,34).

Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 04 січня 2018 року та розписки від 04 січня 2018 року, ОСОБА_2 передав матері ОСОБА_9 26 000 гривень (а.с.35,36).

Згідно довідки про доходи № 889, виданої міським відділом освіти, загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 29 вересня 2012 року по 31 серпня 2017 року становить 60 680,76 гривень (а.с.37).

Згідно довідки про доходи № 410, виданої міським відділом освіти, загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2012 року по 30 квітня 2014 року становить 30 118,11 гривень (а.с.50).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів № 7791 від 23 травня 2018 року та довідки №902 від 29 березня 2018 року, ОСОБА_1 в період з 01 січня 2012 року 31 грудня 2015 року отримувала дохід у вигляді заробітної плати та до листопада 2013 року виплати з пенсійного фонду (а.с.115,120).

Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу №1249 від 09 липня 2018 року, свідок ОСОБА_10 отримав грошові кошти в розмірі 40 000 гривень від ОСОБА_1 (а.с.131).

Відповідно до висновку про вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_4, ринкова вартість спірної квартири на дату оцінки 01 листопада 2017 року складає 212 270 гривень (а.с.59).

Відповідно до висновку про вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_4, ринкова вартість спірної квартири на дату оцінки 10 квітня 2018 року складає 156 927 гривень (а.с.113).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 65, 70, 71 СК України, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Згідно із частиною 3 статті 368 ЦК України та частиною 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом безпідставно залишено поза увагою наданий нею висновок про вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1, тоді як з невідомих причин, нічим не обґрунтовуючи, при ухваленні рішення виходить з висновку, наданого відповідачем не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в судовому засіданні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості спірної квартири нею не заявлялось, а згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивачем надано висновок про вартість майна станом на 01 листопада 2017 року, тоді як відповідачем надано висновок про вартість майна станом на 10 квітня 2018 року, який обгрунтовано прийнято судом до уваги в якості підстави визначення вартості спірного майна.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом не було надано неналежну оцінку такому доказу як розписка матері ОСОБА_2 про позику сину та її повернення, та проігноровано довідку з місця роботи відповідача та про його загальний розмір доходу та про інформацію про її доходи, але не вказаний їх розмір, хоч у довідці з управління Пенсійного фонду вказаний розмір загального отримання пенсії, який у сукупності з іншими доходами значно перевищує доходи відповідача, не спростовують висновків суду щодо встановлення фактичних обставин справи, оскільки судом обгрунтовано застосовано до спірних правовідносин норми ст.ст.57, 60, 61, 70, 71 СК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції порядку допиту свідків під час розгляду даної цивільної справи не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки є безпідставними та спростовуються звукозаписом та журналом фіксування судового засідання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність правових підстав для сплати позивачу компенсації вартості її частки в сумі 15 065 грн, відповідно до положень ст.70 СК України, є надуманими, необгрунтованими та спростовуються правовими висновками, зробленими Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у постанові від 09 січня 2019 року у справі № 61-5636св18, з урахуванням наступного.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, вищезазначені доводи апеляційної скарги позбавлені юридичного обґрунтування, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу суду та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова