справа №176/515/18
провадження №2/176/67/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.

при секретарі с/з ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_3, поданим представником позивача ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне обєднання» Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати незаконними дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою вул. Гагаріна 7, в м. Жовті Води; визнати незаконними дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП «ВЖРЕО» щодо укладення договору №20-ЗП щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу від 01.12.2016 року за вказаною адресою; зобов'язати ПАТ «Дніпропетровськгаз» з 01.12.2016 року здійснити перерахунок об'ємів споживання природного газу в квартирі позивача, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; зобов'язати ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановити в квартирі позивача комерційний вузол обліку природного газу.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживає газ з метою приготування їжі, за обєктом споживання у квартирі №19, яка розташована в буд. №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води. Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_3 здійснює ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу. За обєктом споживання відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 на імя ОСОБА_3, встановлені газові прилади: плита газова та зареєстровано дві особи. Нарахування за спожитий природний газ до 01.12.2016 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року №203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, по формулі 7.1 куб. м х 6,879 грн. х 2 особи = 97 грн. 68 коп. на 2 осіб. В жовтні 2016 року на зовнішній стіні будинку №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води представниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу та з 01.12.2016 обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до постанови КМУ від 16.05.2002 №620. У встановленні індивідуального вузла обліку по обєкту споживання за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» їй було відмовлено. Підставою для нарахування обєму природного газу за загальнобудинковим приладом обліку ОСОБА_3 є договір №20-ЗП щодо зняття показань будинкового (загально будинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 01.12.2016, укладеного між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та комунальним підприємством «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне обєднання» Жовтоводської міської ради. Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за обєктом споживання збільшились з 7,1 куб.м на 26,67 куб.м, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання, що підтверджує лист ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 14.08.2017 року.

Таким чином, позивач вважає, що дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку замість квартирних є незаконними та такими, що порушують Закону України «Про захист прав споживачів», що змусило її звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року вищезазначену позовну заяву було повернуто представнику позивача у звязку із неусуненням ним недоліків, зазначених в ухвалі суду від 23.03.2018 року.

Не погодившись з такою ухвалою суду позивач ОСОБА_3 подала на неї апеляційну скаргу і постановою від 25 вересня 2018 року Дніпровського апеляційного суду ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року було скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року за вищезазначеною справою було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених вище та просив позов задовольнити.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, у своїх заявах представник відповідача просив розглядати справу у його відсутність.

Матеріали справи містять відзив на позов ПАТ «Дніропетровськгаз», у якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на те, що вона не обґрунтована ані нормами матеріального, ані процесуального права. Позивач, висуваючи позовну вимогу щодо визнання незаконними дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу фактично наділяє себе повноваженнями вирішувати це питання одноособово, тобто виступає від імені всіх жителів будинку №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води. Ніяких документів, які б підтверджували її право виступати в суді представником всіх жителів вказаного будинку до позовної заяви не додано, а отже це є ще однією підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги. Стосовно вимоги про визнання незаконними дій ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП «ВЖРЕО» щодо укладання договору №20-ЗП, щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 01.12.2016 року відносно буд. №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води, то представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження в цій частині з підстав порушення правил предметної та субєктної юрисдикції. Щодо позовної вимоги про зобовязання ПАТ «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог закону встановити по обєкту побутового споживача ОСОБА_3 комерційний вузол обліку природного газу, відповідач вважає, що ця вимога є такою, що заявлена передчасно, а тому задоволенню не підлягає.

Також у своєму відзиві представник відповідача зазначив, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що були передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, встановленого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03.2016 №425 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпропетровськгаз», яка набрала чинності з 01.04.2016 року та з якої вбачається, що в структурі тарифу передбачено кошти на встановлення як індивідуальних, так і будинкових приладів обліку. Заходи із встановлення будинкових лічильників газу та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, зокрема у І розділі таких планів інвестиційних програмах на 2016 рік. Так, розділом 1 плану розвитку передбачено встановлення будинкового ВОГ зокрема за адресою: будинок №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води Дніпропетровської області. Згідно з пп1 п.6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обовязковими до виконання субєктами природних монополій. Таким чином, ПАТ «Дніпропетровськгаз» не може відступати від положень, встановлених планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 року, який затверджено Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №391. У розясненнях НКРЕКП від 09.12.2016 року зазначено, що законодавством не передбачено погодження зі споживачем встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позовна заява не містить логічно-правового висновку щодо порушення відповідачем хоча б яких-небудь прав позивача, як споживача в світі положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник відповідача КП «ВЖРЕО» також позовні вимоги не визнала, з підстав, викладених у відзиві на позов, оскільки вважає, що договір між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП «ВЖРЕО» №20-ЗП щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 01.12.2018 року, укладений з дотриманням вимог закону. Твердження позивача з приводу того, що КП «ВЖРЕО» не мало права укладати такий договір є безпідставними, оскільки такі дії передбачені Статутом КП «ВЖРЕО» та п.4 Постанови КМУ від 16.05.2002 року №620 «Про затвердження тимчасового положення про порядок проведення рахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку». Відповідно до Кодексу газорозподільних мереж Балансоутримувач (Управитель) не може відмовити оператору газорозподільних мереж в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора газорозподільних мереж. Також, на думку відповідача КП ВЖРЕО всі квартири будинку №7 по вул. Гагаріна вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, як того вимагають норми закону та, задовольнивши вимогу позивачки в частині визнання незаконними дій ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою вул. Гагаріна 7, в м. Жовті Води та визнання незаконними дій ПАТ «Дніпропетровськгаз" та КП «ВЖРЕО» щодо укладення договору №20-ЗП щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу від 01.12.2016 року за вказаною адресою будуть порушені права інших споживачів природного газу, проживаючих у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить.

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п.3,4,7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги навязує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як передбачено ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) субєкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживає газ з метою приготування їжі, за обєктом споживання квартира №19, яка розташована в буд. №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води Дніпропетровської області.

Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_3 здійснює ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до «Типового договору розподілу природного газу» затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

За обєктом споживання відкрито особовий рахунок 0 на імя ОСОБА_3, встановлені газові прилади: плита газова та зареєстровано дві особи, що підтверджує лист ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 14.08.2017 року та довідка про склад сімї виконкому Жовтоводської міської ради від 02.08.2017 року. /а.с. 68-69/

Права та обовязки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV. «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V. «Права та обов'язки споживача» та Розділом VІ. «Права і обов'язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обовязки для всіх споживачів є ідентичними.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об'єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Суд встановив, що позивач приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов'язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов'язки споживача» та розділом VІ «Права і обов'язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов'язання постачати природний газ споживачам в необхідних об'ємах (обсягах), а позивач взяла на себе зобов'язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.21 ч.2 п.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно ст. 30 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Згідно Постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені за період з 2011 року по 31.05.2017 рік, регулятором, до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу. Так, згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП №150 від 28.12.2011 року, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 м.куб. природного газу, які становлять 6,96 грн., а згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП №1625 від 27.09.2016 року, в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м.куб. становлять 25,20 грн.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 проводила оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних.

Таким чином, відповідач зобовязаний надавати послуги, які оплачені позивачами та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов'язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року, згідно до закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, судом встановлено, що в жовтні 2016 року на зовнішній стіні будинку №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води представниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та з 01.12.2016 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу були визначені пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому приміщенні у відповідності до постанови КМУ від 16.05.2002 №620. Дана обставина не заперечується сторонами по справі а також вбачається з листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 14.08.2017 №Dр01.3-ЛВ-12355-0817 (а.с. 68).

Відповідно до листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 31.07.2017 №Dр01.3-ЛВ-112/40717, ОСОБА_3 було відмовлено у встановленні за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» індивідуального вузла обліку по обєкту споживання АДРЕСА_1 (а.с.66).

Згідно вищезазначеного листа, підставою для встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на буд. №7 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води, є план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, згідно якого встановлення індивідуальних лічильників газу за зазначеним будинком не передбачено.

Однак, посилання відповідача на те, що НКРЕКП було затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових ВОГ згідно Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, суд вважає таким, що не звільняє його від обовязку встановити індивідуальний лічильник позивачу. При цьому, суд виходить з того, що позивач сумлінно виконувала обовязок щодо сплати отриманих послуг, а ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який має вищу юридичну силу, чим рішення НКРЕКП, зобов'язує відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року, згідно закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Також суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення та ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Судом встановлено з дослідженого вище листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 31.07.2017 №Dр01.3-ЛВ-112/40717, що позивач висловила волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, а тому це її волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду задоволення волевиявлення позивача буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Аналогічні висновки містяться в позиції ОСОБА_4 Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 листопада 2018 року по справі №214/2435/17.

При цьому, вирішуючи правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, ОСОБА_4 Верховного Суду зробила такі висновки.

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачці ОСОБА_3, яка вбачається з листа відповідача від 31.07.2017 №Dр01.3-ЛВ-112/40717 /а.с.66/, суперечить вимогам діючого дослідженого вище законодавства, порушує права позивача як споживача послуг по газопостачанню.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Судом встановлено, що саме на відповідача покладений обовязок встановлення лічильників газу, тому саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо: визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз»; визнання того, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобовязано за свій рахунок, в термін до 01.01.2018 року, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам, є обґрунтованими. Спосіб захисту, обраний позивачем, у цій частині позовних вимог, відповідає вимогам ст. 16 ч. 2 п.1 ЦК України, якою передбачено, що одним із способів захисту права, є визнання права.

Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що до встановлення за адресою позивача загальнобудинкового приладу обліку природного газу, тобто до 01.12.2016 року, нарахування за спожитий природний газ здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 по формулі 7,1 куб м х6,879 грн.х2 особи=97 грн. 68 коп. на 2 осіб.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 року №609 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", норму споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників для плити газової було змінено з 7.1 куб.м на 5.4 куб. м людино-місяць.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року №187, роздрібна ціна на природний газ складає 6,9579 грн. куб. м.

Так, після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за обєктом споживання (квартира №19) збільшились з 7,1 куб. м на 26,67 куб.м, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання в сторону збільшення та порушило умови Типового договору, Кодексу ГРС, Закону України "Про захист прав споживачів".

У звязку із викладеним та тим, що судом за позивачем визнається право на встановлення індивідуального приладу обліку, підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобовязання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» з 01.12.2016 року здійснити перерахунок обємів споживання природного газу по обєкту побутового споживача ОСОБА_3, а саме у квартирі АДРЕСА_2, відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, до затверджених постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016 року, що становить для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача до 18.08.2017 7,1 куб. метрів людино-місяць, з 18.08.2017 року 5.4 куб. метрів, оскільки після встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, розрахунок спожитого природного газу неправомірно збільшився, що потягло за собою збільшення сум нарахування за послуги газопостачання і відповідно призвело до порушення майнових прав позивача як споживача природного газу.

Що стосується, вимоги позивачки ОСОБА_3 щодо визнання незаконними дії ПАТ «Дніпропетровськгаз», щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни буд. №7 по вул. Гагаріна м. Жовті Води з метою комерційного обліку спожитого природного газу, то суд погоджується з позицією відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз», що позивач, висуваючи дану вимогу, фактично наділяє себе повноваженнями вирішувати це питання одноособово за себе та всіх жителів багатоквартирного будинку №7 по вул. Гагаріна, які не наділяли її відповідним правом представляти свої інтереси в суді, та задоволення цієї вимоги може вплинути на права інших мешканців будинку, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

При цьому слід зазначити, що по справі №214/2435/17, висновки ОСОБА_4 Верховно Суду, з якої покладені в основу даного рішення позивачами були всі співласники баготоквартирного будинку, а по даній справі позивачем є лише один співвласник, тому суд, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та інституту представництва, приходить до висновків про задоволення позовних вимог, що стосуються індивідуально позивача.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП «ВЖРЕО» щодо укладення договору №20-ЗП щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу від 01.12.2016 року за вказаною адресою то суд вважає, що у задоволенні цієї вимоги необхідно також відмовити, оскільки вищезазначений договір укладено відповідно до статуту КП «ВЖРЕО» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620 «Про затвердження тимчасового положення про порядок проведення рахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку» та його укладання стосується усіх квартир будинку №7 по вул. Гагаріна м. Жовті Води Дніпропетровської області. Також, на думку суду, укладення даного договору та зняття показань будинкового вузла обліку працівниками КП «ВЖРЕО» не порушує прав позивача, оскільки судом визнається її право на встановлення у квартирі індивідуального приладу обліку спожитого газу.

Також, не підлягає задовленню клоптання представника ПАТ "Дніпропетровськгаз" про закриття провадження по справі в цій частині позовної вимоги, оскільки при визначенні юрисдикції спору необхідно виходити з предмету спору, а не лише з суб'єктів правовідносин. Позивач же до суду із вимогою про визнання недійсним договору №20-ЗП укладеного між ПАТ "Дніпропетровськгаз" та КП "ВЖРЕО" не зверталась, а її вимога полягала у тому щоб визнати незаконними дії ПАТ "Дніпропетровськгаз" та КП "ВЖРЕО", щодо укладання договору №20-ЗП, та ця вимога підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства відповідно до ст. 19 ЦПК України.

Таким чином, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Також, суд враховує, що задоволення позову в частині встановлення позивачеві індивідуального приладу обліку газу та перерахунку обсягів спожитого природного газу, буде відповідати такому, передбаченому ст. 1 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою захисту оспорюваних прав позивача.

Доводи представника відповідача про передчасність зобов'язання ПАТ "Дніпропетровськгаз" встановити в квартирі споживача ОСОБА_3 індивідуального лічильника газу, так як строк встановлення лічільників продовжено за законом до 2021 року, не приймаються судом до уваги, оскільки в багатоквартирному будинку, в якому знаходиться квартира позивача, вже встановлено загальнобудинковий прилад обліку газу, чим допущено порушення прав позивача. У зв'язку з цим, права позивача підлягають захисту шляхом встановлення в її квартирі індивідуального лічильника газу за рахунок відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн., оскільки позивач звільнена від його сплати на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дій ПАТ "Дніпропетровськгаз" та КП "ВЖРЕО" щодо укладення договору №20-ЗП, за якою позивачу ухвалою суду від 06.11.2018 року було вістрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, то суд вважає, що судові витрати за цією вимогою необхідно віднести за рахунок держави, звільнивши позивачку від сплати судового збору, оскільки дана вимога випливає із ЗУ «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VІ від 16.06.2011р.; ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»; п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. № 620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку» (в редакції постанови КМУ від 27.01.2016р.), постановами НКРЕКП від 24.03.2016 року №391 (зі змінами внесеними від 22.12.2016 року постановою № 2344); від 30.09.2015р. №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», та згідно зі ст. ст. 4, 12,13, 141, 247, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, поданий представником позивача ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне обєднання» Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» з 01.12.2016 року здійснити перерахунок обємів споживання природного газу по обєкту побутового споживача ОСОБА_3, а саме у квартирі АДРЕСА_2, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, до затверджених постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016 року, що становить для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача до 18.08.2017 7,1 куб. метрів людино-місяць, з 18.08.2017 року 5.4 куб. метрів.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС за власні кошти встановити по обєкту побутового споживача ОСОБА_3, а саме у квартирі АДРЕСА_3, індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» , що розташоване за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, 2 на користь держави судові витрати в сумі 1536 (одна тисяча пятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2019 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5