Справа № 195/1963/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

10.04.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Омеко М.В., при секретарі Мартиновій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Просить суд стягнути з державної казначейської служби України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 935 (десять тисяч девятсот тридцять пять ) грн. 47 копійок, моральної шкоди в розмірі 3 000000 (три мільйони) грн. 00 копійок за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на свою користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування позову зазначив, що органами досудового слідства він обвинувачувався у вчиненні тяжких і особливо тяжких злочинах.

Із припущень органів прокуратури та слідства його звинувачували в вчинені злочинів передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263, ч.2 ст. 209. Ст.. 290 КК України, а саме ::

- в нападі з метою заволодіння чужим майном-розбій, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоровя особи, яка зазнала нападу, що вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в сховище, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, в процесі якого, з корисливих мотивів, умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині;

- незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством. небезпечним для життя потерпілого;

- носіння,зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу;

- вчинення дій, спрямованих на маскування незаконного походження майна, одержаного внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння. що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинені за попередньою змовою групою осіб;

- зміна ідентифікаційного номера і підробка номера шасі без дозволу відповідних органів.

02.09.2016 року Марганецький районний суд Дніпропетровської області виніс вирок, яким ухвалив визнати його, ОСОБА_1 невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч. 3 ст.289, ч.2 ст.209 КК України та виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв'язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався.

А також визнав невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 290, ч.1 ст. 263 КК України та виправдав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

19.04.2017 р. Апеляційний суд Дніпропетровської області виніс рішення по справі №180/3410/14-к, яким ухвалив: апеляційні скарги потерпілої та прокурора Науменка М.В. залишити без задоволення.

05.06.2018 р. Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду постановив остаточне рішення, яким вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.

08.10.2011 року його було незаконно затримано за скоєння вищевказаних правопорушень.

Саме з 08.10.2011 року по 14.10.2011 року перебував у ізоляторі тимчасового тримання на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя за нібито дрібне хуліганство , але насправді був затриманий по вказаній кримінальній справі ,з 11.10.201 і по 13.02.2015 рік коли Марганецький міськрайонний суд Дніпропетровської області змінив запобіжний захід на домашній арешт, утримувався в умовах СІЗО м. Запоріжжя, а згодом у СІЗО м. Дніпропетровська куди був переміщений в наслідок зміни підсудності.

Весь час утримувався у нелюдських умовах, його співкамерниками були особи обвинуваченні в умисних вбивствах, режим утримання для нього був особливий, як для осіб що скоїли особливо тяжкі злочини.

За весь час тримання під вартою до нього не пускали його рідних.

В цілому позивач перебував під вартою в умовах слідчого ізолятора 3 роки 138 днів.

В період перебування під вартою, в його житті трапилося не одне горе, що сильно вплинуло на його фізичний стан, в наслідок душевних страждань, а саме 29.04.2014 року померла його мати ОСОБА_2, а 29.08.2014 року в боях за Іловайськ загинув його єдиний син ОСОБА_3, виконуючи бойове завдання в рядах Збройних силах України.

Під час огляду, з його законного володіння та користування було вилучено та арештовано транспортний засіб «УАЗ» державний № НОМЕР_1, який за час перебування на майданчику, під так названого відповідального зберігання прийшов у повну не придатність в наслідок його розкомплектації та руйнування кузовних складових під впливом природних умов.

Внаслідок чого, його майнова шкода, шкода завдана його майну в наслідок протиправної бездіяльності правоохоронних органів щодо належно збереження транспортного засобу «УАЗ» держ. №АЕ 9861 АВ становить: 9 435 грн. 47 коп. - згідно звіту №38 від 23.07.2018 р.; 1500 грн. 00 коп. витрати за проведення авто товарознавчого дослідження

У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, так, як вважає, що у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» зазначає, що має право в даному випадку на відшкодування матеріальної та моральної шкоди та витрати за надання правової допомоги адвокатом, кошти за які сплачували його родичі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Оскільки вважають що правоохоронними органами була повністю фальсифікована кримінальна справа відносно нього, що зокрема підтверджується вироком Марганецького міського суду, яким ОСОБА_1 виправдано. За весь час тримання під вартою відносно нього застосовувалась фізична сила, яка здійснювалась спричиненням тілесних ушкоджень, фізичним та психологічним болем. Під час перебування під вартою, а саме 3 роки 138 днів в нього значно погіршилось здоровя, та трапилося не одне горе, спочатку померла мати, а потім загинув його єдиний син ОСОБА_3, виконуючи бойове завдання в рядах Збройних силах України про що йому не було навіть повідомлено. Не надано право на поховання рідних. За весь час органами досудового слідства постійно проводились процесуальні дії, обшуки, очні ставки, допити, що впливали на психологічний стан. На даний час його відносини між близькими та односельчанами погіршились, оскільки його репутація втрачена і на сьогоднішній день в очах односельчан та близьких він не реабілітований.

Щодо заявлених вимог про відшкодування судових витрат на надання правової допомоги, позивач не наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача, прокуратури Запорізької області, в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 246 514,52 грн., в решті просить суд відмовити, так як позивачем недоведена завдана шкода.

Відповідач, Державна казначейська служба України, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суд не повідомили. Відзив на позов не надали.

Суд, оцінивши доводи учасників справи, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02.09.2016 року Марганецький міський суд Дніпропетровської області виніс вирок, яким ухвалив визнати ОСОБА_1 невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч. 3 ст.289, ч.2 ст.209 КК України та виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв'язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався.

А також визнав невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 290, ч.1 ст. 263 КК України та виправдав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

19.04.2017 р. Апеляційний суд Дніпропетровської області виніс рішення по справі №180/3410/14-к, яким ухвалив: апеляційні скарги потерпілої та прокурора залишити без задоволення.

05.06.2018 р. Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду постановив остаточне рішення, яким вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується в разі, якщо вона завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Частиною 7 ст. 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи без діяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному .фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду

Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивач з 08.10.2011 року перебував 6 діб в ізоляторі тимчасового тримання на підставі постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя за вчинення адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у виді 6 діб адміністративного арешту, що підтверджується протоколом про затримання від 08.10.2011 № 011053, постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2011.

А з 14.10.2011 року по 19.04.2017 року включно перебував під слідством та судом по кримінальній справі.

За цей період часу, позивач дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків з оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, погіршенням стану здоровя що зокрема підтверджується відповіддю управління ДПтС України в Запорізькій області від 19.11.2012 року вих. № 2/7-11252, яким встановлено діагноз гіпертонічна хвороба 1 ст. судинна криза.

В період перебування під вартою, в його житті трапилося не одне горе, що сильно вплинуло на його фізичний стан, в наслідок душевних страждань, а саме 29.04.2014 року померла його мати ОСОБА_2, а 29.08.2014 року в боях за Іловайськ загинув його єдиний син ОСОБА_3, виконуючи бойове завдання в рядах Збройних силах України.

Що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СТ № 293483 згідно якого, покійний ОСОБА_3 являється сином ОСОБА_4, та свідоцтвами про смерть серії І-КИ № 565076, І-КИ № 588526, витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного звязку захворювань, поранень, контузій,травм, каліцтв, протоколом № 3383 від 31.10.2014 року та повідомленням про смерть - що надає позивачу право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній і на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 визнано невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч. 3 ст.289, ч.2 ст.209 КК України та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв'язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався. а також визнано невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 290, ч.1 ст. 263 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Він перебував під слідством і судом з 65 місяців 37 днів, то виходячи з приписів ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до висновку про доведеність факту спричинення органами досудового розслідування та прокуратури позивачу моральної шкоди та часткове задоволення позову шляхом стягнення на користь останнього моральної шкоди.

Прожитковий мінімум та мінімальна зарплата на 2019 рік визначені ст. 7 та ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. № 2629-VIII.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні.

Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати, суд повинен обчислити розмір моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Аналогічні роз`яснення надані й в абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Тобто, розмір моральної шкоди, обрахованої у відповідності до вищевказаних норм права повинен становити 276 391,70 грн.

Проте, визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Суд, який розглядає справу, повинен зясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи пункти 3 та 4 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р. роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім цього, за незаконне притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за особливо тяжкими звинуваченнями йому було завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації, як мешканцю селища, району, області та України в цілому, так як він не міг реалізовувати своє конституційне право бути вільним. Правоохоронні органи фактично знищили його репутацію в селищі де він мешкав до затримання і наразі змушений там проживати після звільнення. Дані обставини сильно впливають на його фізичний і психологічний стан та враховуючи, що позивач, як син і як батько не зміг попрощатися із своїми померлими матір ю та єдиним сином, які так і не встигли дізнатися за життя про невинуватість та виправдування свого сина та батька. Був позбавлений провести їх за всіма християнськими канонами, віддати свою шану, внаслідок незаконного перебування під вартою, Враховуючи інтенсивність та глубину сприйняття всіх психотравмуючих факторів, що супроводжували його неправосудне переслідування, суд при призначені розміру відшкодування враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, а саме розумність та справедливість, вважає що остаточний розмір моральної шкоди, обрахованої у відповідності до вищевказаних норм права повинен становити 376 391,70 грн.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Щодо вимог позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 10935.47 грн., то суд вважає що звіт № 38 про визначення вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю колісного транспортного засобу від 23.07.2018 року, складений спеціалістом - автотоварознавцем ОСОБА_5 не є допустимим доказом завдання ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди, оскільки в звіті № 38 від 23.07.2018 року відсутні відомості згідно яких було б зазначено, що експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до ч.7 ст. 102 ЦПК України.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Частиною 5 статті 106 ЦПК України передбачено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Також, згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_6 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями (органів дізнання) органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,(попереднього слідства) органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону).

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, а тому Державна казначейська служба України є тим органом, який здійснює списання коштів у разі стягнення цих коштів з держави.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 10, 12, 13, 76, 80, 81, 83, 89, 141, 229, 235, 258-259, 265 ЦПК України, Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства» затвердженого наказом Міністерства юстиції,генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, ст.ст. 23, 1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія АН 206825, який зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2) до прокуратури Запорізької області (ідентифікаційний код юридичної особи: 02909973, місце знаходження 69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29А), Державної казначейської служби України ідентифікаційний код юридичної особи: 20055032, місце знаходження 01014, м. Київ. вул. Бастіонна.6) про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди в розмірі 376391,70 (триста сімдесят шість тисяч триста девяносто одна грн.) 70 копійок за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складання повного судового рішення 19.04.2019 року

Суддя: ОСОБА_7