Справа № 484/3891/18
Провадження № 22-ц/812/528/19 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
військової частини НОМЕР_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Маржиної Т.В. в приміщенні того ж суду о 15 год 19 хв по справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,
в с т а н о в и л а :
У серпні 2018 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з подальшим уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40 432, 22 грн.
Позивач зазначав, що ОСОБА_2 як працівник ЗС України перебував у відділенні технічного забезпечення 1 підрозділу військової частини НОМЕР_1 на посаді майстра 3 тарифного розряду ВОС 851244А, за штатом військове звання «солдат» із невірно встановленим 9 тарифним розрядом, що призвело до незаконних виплат заробітної плати за період з 01 липня 2014 року по 01 березня 2018 року в сумі 44 432, 22 грн. За заявою ОСОБА_2 про добровільне повернення вказаних коштів, шляхом утримання з його заробітної плати щомісяця по 1000 грн. було повернуто 4 000 грн. 13 серпня 2018 року ОСОБА_2 звільнився за власним бажанням і припинив погашати завдані Державі збитки, внаслідок чого не повернутими залишилися 40 432, 22 грн.
Посилаючись на викладене та на статті 130-136, 232 КЗпП України позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 40 432,22 грн. матеріальної шкоди.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 02 жовтня 2008 року ОСОБА_2 було прийнято водієм господарського відділення 2-го підрозділу військової частини НОМЕР_1 .
20 березня 2009 року ОСОБА_2 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №54 від 20 березня 2009 року переведений на посаду майстра відділення технічного обслуговування 1-го підрозділу, а з 10 липня 2009 року його призначено майстром відділення технічного обслуговування зенітно-ракетного дивізіону.
З 11 квітня 2018 року ОСОБА_2 призначено на посаду слюсаря-ремонтника відділення технічного обслуговування 1-го зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а 14 серпня 2018 року звільнено з вказаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 11, 46-47).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилався на те, що Актом проведення службового розслідування від 06 квітня 2018 року, який проведено на підставі звіту про результати аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01 липня 2014 року до 01 березня 2018 року встановлено, що майор ОСОБА_3 та старший лейтенант ОСОБА_4 допустили порушення штатно-тарифної дисципліни яка призвела до переплати (доплати) заробітної плати (а.с.69-72).
Вказане порушення полягало в тому, що у відділенні технічного забезпечення 1-го підрозділу військової частини НОМЕР_1 на посаді майстра 3 тарифного розряду ВОС 851244А, за штатом військове звання «солдат» перебував працівник ЗСУ ОСОБА_2 із встановленим тарифним розрядом 9. Відповідно до вимог розділу 3 Тимчасових переліків військових посад ЗСУ, які в мирний час можуть заміщатися цивільними посадами (на умовах строкового трудового договору), затверджених наказами МОУ від 24.12.2013 року №902 та від 29.05.2017 року № 292 «Про заміщення в мирний час окремих військових посад у ЗСУ цивільними особами», військова посада за кодом 244 «майстер» переводиться на цивільну посаду за кодом 7233 «слюсар-ремонтник». Відповідно до вимог Додатку 5 пункту 2 таблиці 2 Умов оплати праці працівників №28 діапазон розрядів за єдиною тарифною сіткою за посадою слюсар-ремонтник 3-6 тарифний розряд.
Після надходження до військової частини наказу Міністра оборони України №902 від 24 грудня 2013 року «Про заміщення в мирний час окремих військових у ЗСУ цивільними особами» начальник відділення персоналу - заступник начальника штабу майор ОСОБА_3 в порушення своїх посадових обов`язків не підготував проект наказу про перепризначення працівника ЗСУ ОСОБА_2 на посаду слюсаря-ремонтника, внаслідок чого у розрахунково-платіжній відомості ОСОБА_2 був зазначений майстром, а не слюсарем-ремонтником, оскільки було невірно встановлено тарифний розряд, що призвело до виплати зайвих сум за період з 01 липня 2014 року до 01 березня 2018 року у розмірі 44 432,22 грн. (а.с.88-89).
04 квітня 2018 року ОСОБА_2 була написана заява на ім`я командира військової частини щодо добровільного утримання із заробітної плати 44 432, 22 грн. зайво отриманих коштів по 1000 грн. щомісячно (а.с.6).
На підставі наказу від 13 серпня 2018 року №182 з 14 серпня 2018 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
При звільненні з ОСОБА_2 було утримано кошти за 4 дні використаної відпустки, зайва виплачена заробітна плата не утримувалась (а.с.11).
Отже, наведене свідчить про те, що у зв`язку з несвоєчасним переведенням ОСОБА_2 з посади майстра на посаду слюсаря-ремонтника заробітна плата була нарахована у більшому розмірі, яка на день звільнення становила 40 432,22 грн.
Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;
Оскільки заробітна плата за період з 01 липня 2014 року до 01 березня 2018 року ОСОБА_2 була виплачена не внаслідок лічильної помилки, тому суд вірно відмовив у стягнення коштів.
Норми Глави 1Х КЗпП України визначають підстави і порядок матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації на які посилається позивач, однак як встановлено відповідач не є матеріально відповідальною особою, жодних винних дій, що завдало шкоду військовій частині ОСОБА_2 не вчиняв, а тому висновок суду про відмову у застосуванні вказаних норм до спірних правовідносин є вірним.
До того, ж правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).
Як встановлено, заробітна плата ОСОБА_2 була виплачена за відсутності рахункової помилки з боку платника грошових сум, а також відсутності з боку відповідача недобросовісності.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду (справа №753/15556/15-ц від 16 січня 2019 року).
Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову, яким суд відповідно до ст. 89 ЦПК України надав належну оцінку, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міскрайонного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.