КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року місто Київ.

Справа 375/1054/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6142/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року (ухвалене в складі судді Голік Н.О., інформація щодо складання повного тексту судового рішення відсутня)

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 22.07.2014, останній отримав кредит у розмірі 2500.00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http: //privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Посилалися, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 18.04.2018 на загальну суму 28 867,30 грн., в тому числі: тіло кредиту - 9285.55 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 9527.80 грн., 8203.13 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1350.82 грн.

Просили стягнути на свою користь з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1762.00 грн.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» 27 лютого 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його і ухвалити нове яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи.

Вказують, що суд порушив норми та принципи процесуального права, а саме: рівності перед законом і судом (ст. 6 ЦПК України), змагальність сторін (ч. З ст. 11 ЦПК України), диспозитивність цивільного судочинства (ч. 1 ст. гЗ ЦПК України), а також ст. ст. 81, 83, 89 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції не застосовано (ст.ст. 204, 509, 526, 526, 527, 626, 629, 638,1054 Цивільного кодексу України), які підлягають обов'язковому застосуванню та дійшов до неправильного висновку.

При укладенні 22.07.2014 р. кредитного договору № Б/Н, відповідач надав згоду, що "Я виражаю свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами", що особисто засвідчив своїм підписом. Зазначає, що між позивачем та відповідачем факт укладання договору є доведеним.

Вказує на те, що до суду надано первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які є належним та допустимими доказами по справі.

Ухвалою від 18 березня 2018 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило, незважаючи на те, що відповідач отримав апеляційну скаргу позивача 23 березня 2019 року, згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 79)

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів скарги та, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

22.07.2014 році ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву N0 б/н від 22.07.2014 року, згідно якої отримав кредит у і розмірі 2500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З огляду на зміст анкети-заяви в якій не вказано, який саме вид картки просив видати відповідач, суд встановив, що позивач не довів на яких конкретно умовах він перебував в договірних стосунках з відповідачем.

Окрім того, з наданої позивачем копії анкети-заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримав ОСОБА_2 після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на цю картку кредитний ліміт.

Суд першої інстанції, був позбавлений можливості перевірити, на якій підставі ОСОБА_2 отримав кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача.

Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом емісії та передачі останньому кредитної картки, позивач тим не менш не надав до суду першої інстанції жодного доказу з приводу того, що така картка взагалі коли-небудь видавалася відповідачу, адже жодний з наданих Банком документів не містить жодного посилання на це. Звернувшись до банку із вищезгаданою заявою-анкетою, відповідач висловив пропозицію на отримання банківської картки. В той же час доказів того, чи було задоволено таку його заяву, чи було видано йому платіжний інструмент (банківську картку), матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем.

За викладеного, суд встановив, що позивачем не було доведено факту видачі відповідачу вищевказаного кредиту, а відтак в задоволені позову відмовив.

В матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було, що і встановив суд першої інстанції.

Аналізуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 22.07.2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, із яким погоджується апеляційний суд, що вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними і задоволені бути не можуть.

Доводи апеляційної скарги в частині доведеності факту отримання кредиту, розрахунком заборгованості, анкетою заявою, та випискою по рахунку, яка була приєднана до апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Розрахунок заборгованості, зроблеий позивачем, а також анкета заява з якої навіть не вбачається , який вид картки просив видати відповідач не є достатніми доказами отримання кредиту у відповідній сумі.

Апеляційним судом не може прийматись в якості доказу надана позивачем разом із апеляційною скаргою виписка по особовому рахунку, оскільки клопотання про приєднання нового доказу позивачем не заявлено, доказів неможливості подання виписки по кредитному рахунку відповідача до суду першої інстанції позивачем не було надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 , 389ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.