Справа № 211/144/19
Провадження № 2/211/682/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі 26581,65 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 29.09.2017 року о 12.05 год. по вул. Водоп'янова в м. Кривий Ріг, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем мари «Peugeot Partner", реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.10.2017 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача.

Відповідно до Звіту № 073/МУ-18 встановлено, що вартість матеріального збитку, який завдано йому складає 25081,65 грн., а вартість проведення дослідження становить 1500,00 грн.

Таким чином, відповідач, як особа, відповідальна за відшкодування шкоди, завдану ним в дорожньо-транспортній пригоді 29.09.2017 року, зобов'язаний відшкодувати йому, як потерпілій особі, вартість відновлювального ремонту в загальному розмірі 26581,65 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду надійшов відзив на позов відповідача ОСОБА_2, відповідно до якого відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц, де зазначено, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування ( зокрема, у випадку, передбачених у ст.. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика». Тому, він вважає, що за цим позовом шкоду, завдану в ДТП з його провини, має сплатити саме Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта».

Крім того, розмір майнової шкоди в розмірі 25081,65 грн. завданої внаслідок ДТП, встановленої у звіті за № 073/МУ-18 від 30.08.2018 року, виготовленого на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3, належним чином не підтверджено суму завданого майнового збитку, оскільки позивачем не проведено судову авто-товарознавчу експертизу, якою б можливо було підтвердити суму збитку а звіт за № 073/МУ-18 від 30.08.2018 року, виготовлений на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності є неналежним доказом. Саме тому, він вважає, що завдана майнова шкода позивачу має бути встановлена у висновку атестованого судового експерта, відомості щодо якого містяться в державному реєстрі атестованих судових експертиз, згідно індексу та виду експертної діяльності «12.2 Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», а не у звіті суб'єкта оцінки, який викликає сумніви у його правдивості, дійсності.

Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

25.03.2019 року присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Доповнив, що зі страхової компанії з ним не зв'язувались. Він звертався до страхової компанії на гарячу лінію. Ним проведено експертизу. Компанії «Домінатна» не існує, тому він звернувся з позовом до суду. Він самостійно замовляв висновок, другого водія не запрошував, тому що експерт сказав, що не обов'язково. Представник відповідача адвоката ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі. Просив врахувати відзив на позовну заяву.

17.04.2019 року у судове засідання сторони не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: представник позивача ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягають, представник відповідача адвокат ОСОБА_5 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просив врахувати пояснення до позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Як встановлено судом, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29.09.2017 року серії БД № 076619, 29.09.2017 року о 12.05 год. водій ОСОБА_2 в м. Кривий Ріг, біля будинку № 9 по вул. Водоп'янова, керуючи автомобілем марки «Деу сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1, перед поворотом праворуч не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «Peugeot Partner", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7, який рухався прямо в попутному напрямку. Внаслідок ДПТ автомобілі зазнали механічних пошкоджень, що призвело до механічних збитків. Винного у вчинення адміністративного правопорушення передбачено ст.. 124 КУпАП визнано ОСОБА_2 ( а.с. 8 - копія постанови).

Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Автомобіль марки «Peugeot Partner", реєстраційний номер НОМЕР_2, на праві власності належить ОСОБА_1 ( а.с. 13 - копія свідоцтва про рнєстарцію транспортного засобу).

Відповідно до Звіту № 073/МУ-18 встановлено, що вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_1 складає 25081,65, а вартість проведення дослідження становить 1500,00 грн. ( а.с. 14-49).

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996р. № 85/96-ВР (далі Закон № № 85/96-ВР) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону № 1961-IV страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Транспортний засіб автомобілем марки «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований в страховій компанії ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», що не заперечувалось самими сторонами.

Згідно підпункту «ґ» підпункту38.1.1.пункту 38.1 статті 38Закону №1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

За вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов'язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов'язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страхове компанія.

В той же час, судом встановлено, що позивач не звертався до страхової компанії із заявою про сплату страхового відшкодування, та відповідно не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність позивача на час настання страхового випадку була застрахована, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись страхової компанії про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин не виникало, у зв`язку з чим, позивач не мав права надавати оцінку повідомлення відповідача про настання страхового випадку.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України № 6-2587цс15, шкоду має відшкодовувати заподіювач його, якщо він не виконав обов'язок щодо письмового повідомлення про ДТП свого страховика у разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП свого страховика. Обов'язок відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілої особи переходить право вимоги до заподіювача шкоди в деліктному зобов'язанні, в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, і деліктне зобов'язання після такої виплати не припиняється - маж місце заміна кредитора ( до страховика потерпілої особи переходить право вимоги, яке належало потерпілій особі в деліктному зобов'язанні, в межах виплаченого ним страхового відшкодування). Перехід права вимоги в такому випадку, на думку суду є суброгацією.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору, сплачений ним при подачі позову, однак в зв'язку з відмовою в задоволенні вимог, сплачений судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 979, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 22.04.2019 року.

Суддя: Н. О. Сарат