Ухвала

Іменем України

22 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 2-1368/07

провадження № 61-6923ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року у складі судді Куценко О. В. та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Єгорова С. М., Кіселик С. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Оскільки апеляційне провадження було відкрито за апеляційною скаргою на ухвалу, яка не оскаржується в апеляційному порядку, апеляційне провадження підлягає закриттю.

ІІ. ОСОБА_5 25 березня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 та від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010, заявник дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення положень статті 353 ЦПК України не має достатніх правових підстав, на переконання заявника, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку будь-які ухвали суду першої інстанції.

ІІІ. Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання.

У березні 2019 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків

ІV. Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: відмови у видачі судового наказу; забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів; забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову; скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову; зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення; повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності; передачі справи на розгляд іншого суду; відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; затвердження мирової угоди; призначення експертизи; визначення розміру судових витрат; зупинення провадження у справі; закриття провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; окрема ухвала; стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; відмови ухвалити додаткове рішення; роз'яснення або відмови у роз'ясненні судового рішення; повернення заяви про перегляд заочного рішення; відмови у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання; виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню; відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення; розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення; звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; тимчасового влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу; оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини; примусового проникнення до житла; звільнення (призначення) опікуна чи піклувальника; відмови у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; повернення заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу; залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні.

Оскаржувана ухвала про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення не входить до вичерпного переліку ухвал, що підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Частиною другою статті 353 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з пунктом 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції зокрема, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Апеляційний суд, помилково відкривши апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, яка не підлягає апеляційному оскарженню, самостійно усунув порушення норм процесуального права та правомірно закрив апеляційне провадження у справі.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Стосовно касаційної скарги у частині оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року Верховним Судом враховано, що згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, касаційна скарга в частині оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржуване рішення не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтею пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик