Справа №557/1036/17
02 квітня 2019 року смт.Гоща
Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Пацка Д.В.
секретар судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначено, що 31.01.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) з повідомленням сторін.
05.09.2017 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідно до вимог ч.6, 10 ст.187 ЦПК України судом було надіслано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання перебування такої фізичної особи.
Згідно отриманої судом інформації, було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав.
Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 31.01.2012 року було підписано заяву №б/н, згідно якої він отримав кредит у розмірі 1200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Своїм підписом відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним заява та запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що банком свої зобовязання за договором виконано в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором, проте відповідач свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного
ліміту, а також оплати комісії на умовах передбачених договором не виконує.
Доводи позивача щодо наявності заборгованості за кредитом підтверджено наданим доказом, а саме розрахунком заборгованості, а тому приймається судом до уваги.
З вище наведених міркувань суд приходить до висновку, що права АТ КБ «Приватбанк» в контексті доводів позивача було порушено відповідачем шляхом невиконання зобов`язання за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів.
Позивачем також, заявлено вимогу про стягнення пені та комісії в розмірі 4490.00 грн.
Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях ч.6 ст. 81 ЦПК України.
Відповідно до ст.81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність чи відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З поданого позивачем розрахунку щодо стягнення заборгованості не вбачається, у відповідності до яких вимог Умов та Правил надання банківських послуг було здійснено розрахунок пені, за який період позивач просить стягнути пеню.
Суд приходить до переконання, що позивачем не дотримано вимог ст.81 ЦПК України та не надано належним та допустимих доказів, які б підтверджували поза обґрунтованим сумнівом, наявність заборгованості за пенею та комісією, саме у зазначеному вище розмірі.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, що мають істотне значення.
Суд вважає, що пеня, нарахована позивачем за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором значно перевищує розмір збитків, нанесених внаслідок невиконання умов вказаного договору і є неспівмірною, тому пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором підлягає стягненню в межах заборгованості за кредитом 1590.00 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості.
Разом з тим, суд визнає неправомірним стягнення нарахованого відповідачу штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 579.36 грн. (процентна складова).
Суд визнає неправомірним одночасне нарахування відповідачу пені та штрафів за порушення зобовязань за кредитним договором.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому суд визнає позовні вимоги в частині стягнення штрафів безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність чи відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого ПАТ КБ «Приватбанк» за подання позовної заяви, в сумі 1600 грн. Оскільки позов задоволено в частково, їх слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, що становить 1419,15 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,351,352,354,355 ЦПК України, суд
Позовну заяву Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір в розмірі 1419 (одна тисяча
чотириста девятнадцять) грн. 15 коп.
Відповідачем може бути подана до Гощанського районного суду Рівненської області заява про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається через Гощанський районний суд Рівненської області.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

С у д д я ОСОБА_3