Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 466/8377/16-ц

провадження № 61-25750св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Галичфарм»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий директор Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» Блонський О. В., Профспілковий комітет Публічного акціонерного товариства «Галичфарм»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2017 року у складі судді Невойта П. С. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» (далі - ПАТ «Галичфарм»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий директор Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» Блонський О. В., профспілковий комітет Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що наказом директора ПАТ «Галичфарм» від 24 вересня 2002 року № 114-к її прийнято на роботу у хімічний цех учнем укладчика - пакувальника. Наказом від 25 листопада 2002 року № 145 їй присвоєна професія укладчика - пакувальника хімічного цеху. 13 вересня 2016 року отримала лист ПАТ «Галичфарм», з якого дізналась, що її звільнено з роботи з 13 вересня 2016 року відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на неї трудовим договором. Звільнення вважає незаконним.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2017 року, упозові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що обгрунтування позивачем позовних вимог є припущенням, яке суперечить фактичним матеріалам справи. Дії відповідача під час вирішення питань про порушення трудової дисципліни з боку працівника ОСОБА_3 відповідали нормам трудового законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2017 року. Судові рішення просить скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3

15 вересня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, просив відхилити ккасаційну скаргу позивача та залишити рішення апеляційної інстанції без змін, вважаючи його прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обгрунтування доводів касаційної скарги позивач вказалапро неправильне застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій, відсутність систематичного без поважних причин не виконання нею своїх посадових обов'язків, неналежну оцінкусудами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі.

Заперечення ПАТ «Галичфарм» на касаційну скаргу

Підприємством дотримано процедуру та підстави звільнення позивача відповідно до вимог КЗпП. Позивач була присутня на засіданні профкому при розгляді притання про надання згоди на її звільнення і надавала пояснення. Відповідачем не порушено термінів застосування дисциплінарного стягнення, оскільки проступок, який став підставою для звільнення позивача вчинено 10 серпня 2016 року, а звільнення відбулося 13 вересня 2016 року, оскільки з 31 серпня 2016 року по 08 вересня 2016 року позивач перебувала на лікарняному.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом від 24 вересня 2002 року№ 114-к ОСОБА_3 прийнята на роботу уПАТ «Галичфарм» у хімічний цех учнем укладчика пакувальника. Наказом від 25 листопада 2002 року№ 145 їй присвоєна професія укладчика - пакувальника хімічного цеху.

Відповідно до наказу від 09 грудня 2015 року № 652-к ОСОБА_3оголошено догану за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової і виробничої дисципліни 27 листопада 2015 року. Підставою видання вказаного наказу стала службова записка начальника хімічного цеху, з якої вбачається неналежне виконання ОСОБА_3 своїх обов'язків та порушення нею трудової дисципліни, а також пояснення самої ОСОБА_3 від 30 листопада 2015 року.

Згідно з актом від 10 грудня 2015 року, який підписали провідні фахівці з кадрових питань ОСОБА_5. та ОСОБА_6, а також начальник хімічного цеху ОСОБА_7, ОСОБА_3 відмовилась від ознайомлення із наказом від 09грудня 2015 року № 652-к про оголошення їй догани (а.с. 40).

Дисциплінарне стягнення, згідно з наказом від 09 грудня 2015 року № 652-к позивач не оскаржила.

На підставі наказу від 31серпня 2016 року № 378-к ОСОБА_3, укладальника - пакувальника хімічного цеху з 01 вересня 2016 року звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на неї трудовим договором та Павилами внутрішнього розпорядку ПАТ «Галичфарм» (а.с. 44).

Наказом від 13вересня 2016 року № 404-к внесено зміни до наказу від 31 серпня 2016 року№ 378-к, а саме змінено пункт 1 наказу від 31 серпня 2016 року № 378-к та викладено його в такій редакції: «1. Звільнити ОСОБА_3, укладальника - пакувальника хімічного цеху з 13 вересня 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на неї трудовим договоромта Правилами внутрішнього розпорядку ПАТ «Галичфарм». Підставою для звільнення є службова записка начальника цеху від 10.08.2016 року, акт № 3 від 10.08.2016 року про відмову від дачі пояснень; наказ № 652-к від 09.12.2015 року та витяг з протоколу засідання профкому ПАТ «Галичфарм» № 12 від 31.08.2016 року» (а. с. 3).

Внесення змін до наказу від 31 серпня 2016 року № 378-к наказом від 13 вересня 2016 року № 404-к зумовлено тим, що ОСОБА_3 у період з 31 серпня 2016 року по 08 вересня 2016 року та з 10 вересня 2016 року по 12 вересня 2016 року перебувала на лікарняному.

На підтвердження підстави звільнення позивача відповідачем суду першої інстанції надано робочу інструкцію, наказ про оголошення догани, службові записки, пояснення, акт, розпорядження, витяг з протоколу засідання профспілкового комітету.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволенняз огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом цієї норми матеріального права роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов'язків воно не знято і не погашено. При цьому обов'язок доведення в суді правильності застосування до працівника всіх попередніх дисциплінарних стягнень та факту вчинення працівником нового порушення трудових обов'язків, яким обґрунтовано наказ про звільнення, покладається на роботодавця.

Суди встановили на підставі письмових доказів та показань свідків, що позивач неналежно виконувала трудові обов'язки, від працівників постійно надходили скарги на її недобросовісне виконання трудових обов'язків.

Звільнення позивача проведено роботодавцем після отримання згоди профспілкового органу 31 серпня 2016 року, який діє на підприємстві. При звільненні ОСОБА_3були нараховані і виплачені роботодавцем всі належні їй грошові суми.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що поведінку позивач після застосування до неї роботодавцем дисциплінарного стягнення не змінила і знову допустила порушення трудової дисципліни, а тому з додержанням правил й порядку застосування дисциплінарних стягнень, з урахуванням її попередньої роботи, була звільнена із займаної посади укладальника - пакувальника хімічного цехуза систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України). Діями відповідача не були порушені гарантії права позивача на працю, встановлені законом.

Звільнення з підстави систематичного невиконання працівником без поважних причин трудових обов'язків має здійснюватися з дотриманням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень, тобто з дотриманням вимог статті 149 КЗпП України, згідно з якою перед застосуванням дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Розпорядженням від 10 серпня 2016 року на підставі акта працівників хімічного цеху, відсторонено позивача від виконання функціональних обов'язків укладальника пакувальника хімічного цеху.

Позивачу було запропоновано надати пояснення, що підтверджується актом від 15 вересня 2016 року, однак вона відмовилась надати пояснення, а тому суди дійшли висновку, що така поведінка позивача свідчить про її відмову надати пояснення (а. с. 46).

Вищевикладене спростовує доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстаніцій норм матеріального права до спірних правовідносин, оскільки суди на підставі належних та допустимих доказів всебічно та повно встановили обставини справи, дали належну оцінку доказам та правильно застосували норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги, що накази, які були підставою її звільнення є голослівними, не аргументовані, у них відсутня конкретика, Верховний Суд відхиляє з огляду на встановлені судами обставинами, а також зазначає, що у наказі від 13 вересня 2016 року зазначено підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності: службова записка начальника цеху від 10 серпня 2016 року; акт від 10 серпня 2016 року № 3; наказ від 09 грудня 2015 року № 652-к; витяг з протоколу засідання профкому ПАТ «Галичфарм» від 31 серпня 2016 року № 12; копія листка непраціздатності від 31 серпня 20106 року № 221306 (а. с. 41-42, 44, 45, 48, 49, 51).

Судами встановлено, що порушення трудової дисципліни полягало в тому, що ОСОБА_3 порушила робочу інструкцію, а саме вкладала в пачку флакони з нанесеною етикеткою самоклеючою, на якій був відсутній штамп, що призвело до бракованої продукції.

Апеляційний суд оцінюючи ступінь тяжкості проступку, зазначив, що відповідно до пунків 1.4.3, 2.2. Порядку встановлення заборони (тимчасової заборони) та поновлення обігу лікарських засобів на території України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я Украни від 22 листопада 2011року № 809, невідповідність методів контролю якості лікарських засобів вимогам Державної фармакопеї України (невідповідність таким тестам, як "маркування", "упаковка" тощо) є третім класом невідповідності лікарського засобу, що у випадку виявлення такої невідповідності має наслідком видання Держлікслужбою розпорядження про встановлення заборони обігу лікарського засобу, реалізації серії та здійснення додаткового контролю якості серії.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлених обставин, не грунтуються на доказах, зводяться до незгоди заявника з судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України»), рішення від 10 лютого 2010 року.

Таким чином, на підставі належним чином оцінених наказів про накладення дисциплінарних стягнень на позивача та доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), суди дійшли правильного висновку, що звільнення ОСОБА_3 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, встановившисистематичне не виконання позивачем покладених на неї трудових обов'язків, та застосуваннязаходів дисциплінарного впливу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не здійснює оцінки чи переоцінку доказів у справі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С.Олійник

С. О.Погрібний

Г. І.Усик