У Х В А Л А

16 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі судді Крижанівської Г.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість по кредитному договору № 50010847 від 23.10.2013 на загальну суму 1 035 810,88 грн., вирішено питання розподілу судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року.

В апеляційній скарзі посилалася на те, що позивачем не було надано до суду доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, зокрема виписки з рахунку клієнта. Рахунок-фактура не є належним доказом по справі, оскільки він не був надісланий відповідачу. Позивачем не було надіслано відповідачу вимоги про усунення порушень кредитного договору, а надана копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не містить відомостей про направлення вимоги товариства відповідачу поштою, оскільки на ній відсутній штамп поштового відділення, відсутні відмітки про причини невручення одержувачу конверта.

Зазначала, що умови договору застави, укладеного між сторонами, та умови договору поруки, передбачені загальними умовами кредитування, не застосовуються до зобов'язання з повернення суми додаткового кредиту, що передбачено п. 1.11 додаткової угоди від 22.10.2014.

Крім того, суд при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем було заявлено вимоги про звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості, а суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість.

Справа № 381/3642/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7303/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Також посилалася на те, що договір кредиту, укладений між сторонами є недійсним, оскільки його умови є несправедливими, так як створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін на шкоду споживача. Періодичні платежі за цим договором визначені у іноземній валюті, що суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оспорюваний договір не містить детального розрахунку вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки та вартості всіх послуг, пов'язаних з отриманням кредитних коштів. Вказувала, що даним договором передбачено ризик знецінення гривні відносно іноземної валюти, який покладено на відповідача, а тому порушено принцип рівності сторін правочину. При укладенні кредитного договору, відповідачу не було надано графіку погашення кредиту.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 грудня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Частиною 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, матеріали та документи, пов'язані зі здійсненням судом повноважень передаються до новоутвореного суду.

Згідно опублікованого в газеті «Голос України» повідомлення Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення наступного змісту.

Позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Audi, модель А6, кузов НОМЕР_1, 2013 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2, згідно договору застави транспортного засобу № 50010847 від 25 жовтня 2013 року, шляхом його продажу на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 23 жовтня 2013 року № 50010847 у загальному розмірі станом на 20 лютого 2017 року в сумі 1 035 810,88 гривень. В іншій частині рішення залишено без змін.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року. У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на ті ж самі обставини, які були викладені у її апеляційній скарзі від 14 серпня 2017 року. Апеляційна скарга за своїм змістом є аналогічною попередній.

Отже, подання ОСОБА_1 аналогічної апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року направлено на затягування розгляду даної цивільної справи та створення перешкод для майбутнього виконання рішення суду, що є підставою для визнання зловживанням ОСОБА_1 своїми процесуальними правами.

Відповідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого скінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За приписами частини 3 статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи, наведені положення закону, факт повторного звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення суду визнається зловживанням процесуальними права та апеляційна скарга підлягає поверненню.

Одночасно суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 44, 357 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору зловживанням процесуальними правами та повернути її особі, яка звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги на судове рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя: Г.В. Крижанівська