№ 2/242/91/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Дурової Н.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши в м. Селидове в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.12.2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 20.08.1994 року по 09.08.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Від спільного шлюбу вони мають спільну дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина мешкає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Фінансової чи іншої будь-якої допомоги дитина від батька за весь час не отримувала. Влітку 2018 року за заявою позивача Селидівським міським судом Донецької області було видано судовий наказ щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), щомісячно з дати подання заяви, а саме з 05.06.2018 року і до повноліття. Також зазначила, що оскільки батько не допомагав своїй дитині фінансово та не утримував її будь-яким чином, вона має право звернутися до суду з вимогою до боржника, який ухилявся від сплати аліментів за минулий час. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням змінити свої ставлення до спільної дитини та надавати їй матеріальну допомогу, але всі її прохання відповідач проігнорував. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку від моменту подання заяви на отримання судового наказу, а саме з 05.06.2015 року до 05 червня 2018 року, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позові та у відповіді на відзив, просять суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі. У якості заперечень на позовну заяву відповідачем надано письмовий відзив, в якому останній зазначив, що він на виконання судового наказу Селидівського міського суду Донецької області сплачує аліменти по теперішній час. Ніяких дій щодо ухилення від сплати аліментів він не вживав, має постійне місце проживання, яке не міняв, має постійне місце роботи, за кордон не виїздив та у розшуку не перебуває. Претензію про врегулювання вказаного питання позивачка направила йому 18.12.2018 року, натомість не дочекавшись відповіді звернулася до суду. З позивачкою він не спілкується, з дитиною він спілкувався до певного часу доки позивач не заборонила йому. В період часу з 2012 року по весну 2018 року всі питання щодо утримання сина вирішувалися мирним шляхом. Зокрема, щороку він надавав їм 3 тони вугілля, тим самим підтримуючи сина. Жодним чином від сплати аліментів на утримання сина та його виховання він не ухилявся.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія І-НО № 255221 від 20.08.1994 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Селидове Донецької області, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 20.08.1994 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серія І-НО № 031901 від 25.01.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Селидісьвського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_5 народився 12.01.2006 року, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09.08.2012 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. Рішення набрало чинності 21.08.2012 року.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до судового наказу від 07.06.2018 року, виданого Селидівським міським судом Донецької області, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 05 червня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 191 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Як вбачається з повідомлення ПАТ «Укрпошта», ОСОБА_1 спрямувала на адресу ОСОБА_3 претензію, в якій запропонувала добровільно сплатити аліменти на утримання дитини за три минулі роки, що передували зверненню до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме з 05.06.2015 року.

Відповідно до довідки № 09-23/117 від 21.01.2019 року, ОСОБА_3 дійсно працює на ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» з 08.01.2013 року у якості прохідника.

Згідно довідки № 10 від 21.01.2019 року, виданої ОСОБА_6 ступенів № 2 м. Селидове, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у вищевказаному навчальному закладі. Його батько ОСОБА_3 постійно цікавиться успіхами у навчанні та поведінкою сина, реагує на виклики класного керівника та бере участь у поліпшенні умов навчання та виховання учнів у школі.

Згідно довідки № 9 від 24.01.2019 року, виданої ОСОБА_6 ступенів № 2 м. Селидове, ОСОБА_3 батько ОСОБА_5, учня ІНФОРМАЦІЯ_2, в тому числі, у склінні вікна та встановлення протипожежних дверей.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Донецької області від 31.03.2016 року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № DO1SAU10160003 від 13.03.2006 року у розмірі 10 601 грн. 05 коп.

Згідно квитанції № 0.0.536618264.1 від 15.04.2016 року ОСОБА_3 було сплачено заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ КБ «Приват Банк» у розмірі 10 601 грн. 05 коп.

Свідок ОСОБА_7 в судовому пояснила, що вона 10 років працює на позивача. Вона сплачувала кошти водію за вугілля, яке відповідач ОСОБА_3 доставляв позивачу. З приводу звернення позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час їй нічого не відомо, чи була між ними досягнута домовленість з цього приводу вона не знає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною брата позивача. Вона знає, що дитина перебуває на утриманні позивача і бачила, що позивач постійно витрачає кошти на дитину. Щодо утримання дитини з боку відповідача їй нічого не відомо, про те чи була між позивачем та відповідачем якась домовленість з цього приводу їй також невідомо.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд звертає увагу, що сторони в судовому засіданні не заперечували факт відсутності між ними домовленості з приводу виплат чи то допомоги на утримання дитини за роки, що передували зверненню позивача із заявою про видачу судового наказу.

Доказів про існування домовленості між позивачем та відповідачем щодо відмови останнього від права власності на належне йому нерухоме майно в рахунок сплати аліментів, позивачем суду не надано.

Надані суду копії претензій адресованих відповідачу датуються вереснем та груднем 2018 року, жодним чином не доводять факт вжиття заходів позивачем про стягнення аліментів з відповідача в період з червня 2015 року по червень 2018 року. Слід також зауважити, що вищевказані претензії мали місце вже після винесення Селидівським міським судом Донецької області судового наказу від 07.06.2018 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, тобто маючи реальну можливість подачі до суду позову з цього приводу, ще в червні 2018 року позивач своїм право не скористалася, що на думку суду також спростовує доводи позивача про вжиття заходів стягнення аліментів за минулий час.

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на думку суду, не можуть бути розцінені судом, як доказ підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки вони не підтвердили факту ухилення відповідача від виконання своїх обовязків по утриманню дитини, вжиття заходів позивачем щодо одержання з відповідача коштів на утримання дитини чи то домовленості між сторонами.

Таким чином, надаючи оцінку наданим в судовому засіданні доказам в їх сукупності, достатності та взаємозвязку, суд вважає, що позивачем не доведено поза розумним сумнівом та не надано належних та допустимих доказів про вжиття заходів про стягнення аліментів з відповідача за минулий час та наявної домовленості з відповідачем щодо добровільної їх сплати та факт ухилення останнього від виконання своїх обовязків по утриманню дитини.

В звязку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 та фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено 19.04.2019 року.

Суддя Н.О. Хацько