Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 712/5696/14-ц

провадження № 61-14144св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

представник позивача - Белінський ВікторАнатолійович,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на повторне заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року у складі судді Вовка Є. І. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Усика Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі- ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 03 серпня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав кредит позичальнику у розмірі 134 тис. доларів США зі сплатою 9,5 % річних, строком до 01 серпня 2036 року.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 18 вересня 2013 року становить 1 868 423 грн 99 коп., що за курсом Національного банку України станом на 18 вересня 2013 року еквівалентно 233 757,54 доларам США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 120 693,04 доларів США; заборгованості за несплаченими процентами - 18 028,69 доларів США; заборгованості за несплаченою комісією - 9 400,30 доларів США; заборгованості за штрафом у розмірі 13 400 доларів США за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу, а також з пені у розмірі 72 235,51 доларів США за період з 18 вересня 2012 року по 17 вересня 2013 року.

Крім того, 03 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 03 серпня 2006 року.

Ураховуючи викладене, ПАТ «КБ «Надра» просило суд стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2006 року у розмірі 1 868 423 грн 99 коп.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Повторним заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2006 року у розмірі 1 613 818 грн 99 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 належним чином не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому обґрунтованими є позовні вимоги про її стягнення. Щодо вимоги про стягнення пені за період з 18 вересня 2012 року по 10 квітня 2013 року, то така вимога не підлягає задоволенню з підстав спливу позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року повторне заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційна скарга ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Останнім рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» відхилено. Повторне заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року змінено. Зменшено суму заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» з 1 613 818 грн 99 коп. до 1 506 712 грн 79 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позичальник не виконує умов кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя на користь банку, тому висновки районного суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за боргом за кредитом, несплаченими процентами за користування кредитом, пенею у межах позовної давності, а також комісією є законними та обґрунтованими. При цьому колегія суддів не погодилась з висновками суду першої інстанції в частині стягнення штрафу, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому в цій частині апеляційний суд змінив рішення районного суду, зменшив суму заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2006 року з 1 613 818 грн 99 коп. до 1 506 712 грн 79 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права

й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року в частині стягнення з неї та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за комісією у розмірі 9 400,30 доларів США та за пенею за прострочення сплати кредиту у розмірі 40 382,01 долари США за кредитним договором від 03 серпня 2006 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. ОСОБА_3 посилалась на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи безпосередньо не досліджував розрахунку заборгованості, оскільки не звернув уваги, що позивач незаконно заявив у позові одночасно про стягнення пені і штрафу, що суперечить імперативним приписам статті 549 ЦК України, які встановлюють загальноприйняті правила стягнення неустойки. Повторне заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року є незаконним та ухвалене на підставі недоведених, неповно встановлених обставин, що мають значення для справи. Зокрема з матеріалів цивільної справи встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» станом на 15 лютого 2016 року оригіналів доданих до позовної зави документів для огляду в Дарницькому районному суді м. Києва не надало, не було подано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог до неї та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому вказувала на те, що порушення прав банку не доведено.

Крім того, рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року є незаконним в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 9 400,30 доларів США, оскільки колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва при розгляді справи не врахувала правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 про те, що нарахування такої комісії за послуги, що супроводжують кредит, суперечать вимогам закону.

Висновки Дарницького районного суду м. Києва при ухваленні 15 лютого 2016 року повторного заочного рішення та Апеляційного суду м. Києва при ухваленні 14 червня 2017 року рішення щодо солідарного стягнення з неї та ОСОБА_4 за кредитним договором від 03 серпня 2006 року пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 40 382,01 долари США є незаконними, оскільки при розгляді справи та ухваленні судових рішень суди вийшли за межі заявлених позовних вимог ПАТ «КБ «Надра». Судами було встановлено, що розрахунок заборгованості пені за прострочення сплати кредиту складає 72 235,51 доларів США. При цьому банк у суді першої інстанції розрахунок пені за прострочення сплати кредиту за кредитним договором від 03 серпня 2006 року в гривні не надав. За таких умов, розрахунок пені за указаним кредитним договором необхідно здійснювати шляхом щоденного перерахунку курсу іноземної валюти по відношенню до гривні, однак вказаного ПАТ «КБ «Надра» здійснено не було.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 08 грудня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Дарницького районного суду м. Києва зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 серпня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та Юрченко (Вороною) О. В. було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав кредит позичальнику у розмірі 134 тис. доларів США зі сплатою 9,5 % річних, строком до 01 серпня 2036 року.

Відповідно до пункту 3.3.2. указаного кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 742,00 долари США.

Згідно з пунктом 3.3.3. указаного кредитного договору позичальник зобов'язаний вносити черговий мінімальний платіж, визначений у пункті 3.3.2. цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Також, 03 серпня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань за кредитним договором від 03 серпня 2006 року.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором від 03 серпня 2006 року належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 18 вересня 2013 року становить 1 868 423 грн 99 коп., що за курсом Національного банку України еквівалентно 233 757,54 доларам США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 120 693,04 доларів США; заборгованості за несплаченими процентами - 18 028,69 доларів США; заборгованості за комісією - 9 400,30 доларів США; заборгованості за штрафом у розмірі 13 400 доларів США за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу, а також з пені у розмірі 72 235,51 доларів США (за період з 18 вересня 2012 року по 17 вересня 2013 року).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати

питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Проте суди не звернули уваги на те, що умовами договору передбачено плату за користування та управління кредитом, за надання якої можливе встановлення комісії (пункт 1.3.2 указаного кредитного договору), однак банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавались відповідачу.

Пунктом 1.3.2 указаного кредитного договору передбачено, що плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру процентів, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у пункті 1.1 цього договору.

При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Ухвалюючи рішення в справі в частинні стягнення комісії, суди попередніх інстанцій зазначені вимоги закону та правовий висновок Верховного Суду України до уваги не взяли та дійшли помилкового висновку про стягнення з відповідачів на користь банку комісії у розмірі 9 400,30 доларів США.

При цьому, апеляційний суд правильно вважав обґрунтованими висновки районного суду про солідарне стягнення з позичальника та поручителя на користь банку заборгованості за кредитним договором, яка складається з боргу за кредитом, процентами за його користування та пені, розмір якої відповідає умовам договору, зі зменшенням стягнутої районним судом суми боргу на розмір штрафу, який нарахований банком за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобов'язання у порушення статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення комісії у розмірі 9 400,30 доларів США,що за курсом Національного банку України еквівалентно 75 136 грн 60 коп., з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог. Таким чином, заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2006 року, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» підлягає зменшенню на суму заборгованості за комісією з 1 506 712 грн 79 коп. до 1 431 576 грн 19 коп., в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416,418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Повторне заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року в частині стягнення комісії скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в частині солідарного стягнення комісії з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у сумі 9 400,30 доларів США відмовити та зменшити суму заборгованості, яка підлягає стягненню, з 1 506 712 (один мільйон п'ятсот шість тисяч сімсот дванадцять) гривень 79 (сімдесят дев'ять) копійок до 1 431 576 (один мільйон чотириста тридцять одна тисяча п'ятсот сімдесят шість) гривень 19 (дев'ятнадцять) копійок.

В іншій незміненій при апеляційному перегляді частині повторне заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк