Ухвала

19 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/45523/16-ц

провадження № 61-7657ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовним вимог, просило стягнути з відповідача 7 325,46 грн боргу за спожиту електроенергію, за актом про порушення № 24633 - 67,39 грн, за актом про порушення № 43636 - 6 178,58 грн, за актом про порушення № 31541 - 2 246,16 грн, за актом про порушення № 37831 - 817,87 грн, за актом про порушення № 31979 - 1 250,23 грн, за актом про порушення № 46635 - 550,79 грн, за актом про порушення № 46748 - 3 239,08 грн, за актом про порушення № 37968 - 2 213,96 грн, за актом про порушення № 46008 - 1 332,72 грн, за актом порушення про № 46201 - 6 266,06 грн, за актом про порушення № 47036 - 3 805,36 грн вартості не облікованої електричної енергії та зарахувати на рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», МФО - 322669, код ЄДРПОУ - 00131305; 3 % річних та інфляційну складову боргу в сумі 6 424, 26 грн та зарахувати на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО -334851, одержувач - ПАТ «Київенерго», .

Позовні вимоги ПАТ «Київенерго» обґрунтовано тим, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії. Станом на 01 грудня 2016 року заборгованість за спожиту електроенергію становить 7 325,46 грн, що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов'язків споживача. 26 листопада 2013 року під час перевірки представниками ПАТ «Київенерго» за адресою відповідача виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), а саме: самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі без дозволу електропередавальної організації після відключення, про що складено акт про порушення № 24633. 26 січня 2015 року, 07 квітня 2015 року, 28 квітня 2015 року, 24 липня 2015 року,12 жовтня 2015 року, 14 грудня 2015 року, 26 січня 2016 року, 26 лютого 2016 року, 30 червня 2016 року та 28 жовтня 2016 року під час перевірок представниками ПАТ «Київенерго» за адресою відповідача виявлено порушення ПКЕЕН, а саме: самовільне підключення електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку, самовільне підключення електропроводки до електричної мережі поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії, з порушенням схеми обліку, про що складено відповідні акти про порушення №№ 43636, 31541, 37831, 31979, 46635, 46748, 37968, 46008, 46201, 47036. Незважаючи на попередження про необхідність сплати заборгованості за спожиту електричну енергію, відповідач своїх зобов'язань не виконує. 28 листопада 2016 року відбулося засідання комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕН, відповідач на засідання комісії не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, дату та час проведення засідання, у зв'язку з чим комісією було вирішено провести розрахунок вартості електроенергії, спожитої відповідачем з порушенням ПКЕЕН, відповідно до п. 3.5. Методики за формулою (2.7.), нарахована сума склала 3 805,36 грн. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» суму боргу за спожиту електроенергію - 7 325,46 грн, за актом порушення № 43636 - 6 178,50 грн, за актом порушення № 31541 - 2 246,16 грн, за актом порушення № 37831 - 817,87 грн, за актом порушення № 31979 - 1 250,23 грн, за актом порушення № 46635 - 550,79 грн, за актом порушення № 46748 - 3 239,08 грн, за актом порушення № 37968 - 2 213,96 грн, за актом порушення № 46008 - 1 332,72 грн, за актом порушення № 46201 - 6 266,06 грн вартість не облікованої електричної енергії. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» 3 % річних та інфляційну складову боргу в розмірі 6 424,26 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» за актом порушення № 47016 - 3 805,36 грн за спожиту не обліковану електричну енергію.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року залишено без змін.

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення з відповідача 7 325,46 грн боргу за спожиту електроенергію, за актом про порушення № 24633 - 67,39 грн, за актом про порушення № 43636 - 6 178,58 грн, за актом про порушення № 31541 - 2 246,16 грн, за актом про порушення № 37831 - 817,87 грн, за актом про порушення № 31979 - 1 250,23 грн, за актом про порушення № 46635 - 550,79 грн, за актом про порушення № 46748 - 3 239,08 грн, за актом про порушення № 37968 - 2 213,96 грн, за актом про порушення № 46008 - 1 332,72 грн, за актом порушення про № 46201 - 6 266,06 грн, за актом про порушення № 47036 - 3 805,36 грн вартості не облікованої електричної енергії, 3 % річних та інфляційну складову боргу в сумі 6 424, 26 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що справа становить значний суспільний інтерес до спорів між споживачами та постачальниками електроенергії. Підставами позову про нібито стягнення заборгованості ПАТ «Київенерго» створює ілюзію правомірності й нівелює системну помилку фіксації порушень споживання електроенергії споживачами. Підставами заперечень ОСОБА_1 (окрім невірного арифметичного розрахунку) є фактичне не проведення фіксації порушення відповідно до встановленого порядку, без присутності відповідача та без надання останньому можливості висловити свої зауваження та/або заперечення до складених актів, що в подальшому стали підставою для нарахування боргу за спожиту електроенергію. Доказом наведених доводів є наявні в матеріалах акти.

Також, керуючись підпунктом «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, оскільки відкриття провадження у справі відбулося до судової реформи - адже вирішення спорів, в тому числі й про стягнення заборгованості, до початку судової реформи здійснювалося в рамках позовного (не спрощеного) провадження.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеними положеннями пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 та частиною четвертою статті 274 ЦПК України обмежень щодо віднесення справи до категорії малозначних судом не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук