ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Херсон

Номер справи № 766/9555/17

Номер провадження № 22-ц/819/430/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

Суддів: Вейтас І.В.

Кузнєцової О.А.

Секретар судового засідання: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Прохоренко В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким позичальник отримав у борг від позивача 8000,00 доларів США та 1000,00 євро, які відповідач зобов'язався повернути у строк до 15 січня 2015 року та сплатити проценти у розмірі 2,5% на місяць за користування коштами, про що складено відповідну розписку.

Посилаючись на те, що своїх зобов'язань за договором позики ОСОБА_2 не виконав, в обумовленні строки позику не повернув, проценти за користування коштами не сплачує, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за позиковими зобов'язаннями у загальному розмірі 856470,55грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 240240,00 грн., процентів за користування грошовими коштами у розмірі 388179,53грн., інфляційні нарахування - 190047,14грн. та три проценти річних у розмірі 29976,88грн., обрахованих позивачем станом на час звернення до суду.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 240240,00грн. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 388179,53грн; судовий збір у розмірі 1643,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 4044,20грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення процентів змінити.

Скарга мотивована тим, що суд безпідставно стягнув на користь позивача проценти за користування грошовими коштами за період з 16 жовтня 2014 року по 26 лютого 2018 року, оскільки право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного сторонами строку договору, а тому після 15 січня 2015 року у позивача не було підстав для їх нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на існування підстав для стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами за період, що минув після припинення договору до дати повернення усіх належних кредитору коштів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу просив задовольнити, з підстав викладених у скарзі.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував та пояснив, що на час його звернення з позовом до суду, у відповідності до правових позицій Верховного Суду України, проценти за договором позики підлягають стягненню за весь час користування боржником коштами. Вважає, що рішення суду в частині стягнення на його користь процентів у розмірі 388179,53грн. є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 рокув частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_3 роз'яснено наслідки, передбачені статтею 370 ЦПК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким відповідач отримав у борг від позивача 8000,00 доларів США та 1000,00 євро, які зобов'язався повернути до 15 січня 2015 року та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 2,5% на місяць (а.с.10).

Умови договору позики були погоджені сторонами та викладені у відповідній розписці, підписаній ОСОБА_2 (а.с.10), що відповідачем під час розгляду справи не заперечується.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення сум основного боргу та процентів за користування грошовими коштами, суд першої інстанції вважав доведеним факт укладення між сторонами договору позики та виникнення за ним боргових зобов'язань.

Проте, не можна повністю погодитися із висновком суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення процентів за договором позики, починаючи з 16 жовтня 2014 року по 26 лютого 2018 рокуу розмірі 388179,53грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За умовами договору позики сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування коштами на суму залишку заборгованості обумовлену строком дії договору, а саме до 15 січня 2015 року.

При цьому слід зазначити, що право позикодавця по нарахуванню передбачених договором процентів припиняється після спливу визначеного договором строку. Поза межами цього строку права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №14-10цс18, а, отже, позовні вимоги про стягнення процентів за користування коштами підлягають частковому задоволенню.

Зібранні у справі докази свідчать, що договір позики укладений сторонами строком до 15 січня 2015 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що з 16 жовтня 2014 року виплата відповідачем ОСОБА_2 процентів за договором не здійснювалася, що сторонами не заперечується.

З урахуванням наведеного, у відповідності до умов договору позики, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають проценти за користування коштами за період з 16 жовтня 2014 до 15 січня 2015 року у розмірі 18018,00грн. (240240,00грн. х 2,5% х 3 місяці), з приводу чого рішення суду в цій частині підлягає зміні, шляхом зменшення присуджених до стягнення з боржника на користь кредитора процентів з 388179,53грн. до 18018,00грн.

В решті частини рішення суду не оскаржувалося.

Згідно ст.141 ч.13 ЦПК України, враховуючи, що фактично позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, зміні підлягає судовий збір стягнутий судом першої інстанції на його користь з ОСОБА_2 з 1643,49 грн. до 672,00грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 30%), а рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в дохід держави в розмірі 4004,20грн. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 процентів за договором позики у розмірі 388179,53грн. змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню до 18018,00грн.

Це ж рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 1643,49грн. змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню до 672,00грн.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в дохід держави в розмірі 4004,20грн. скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова