Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 545/4059/16-ц

провадження № 61-35118 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Бандаревської С. М., Кривчун Т. О., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 25 березня 2008 року між

Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-D01/024/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 47 465,30 дол. США на строк до 16 березня 2028 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, установлених зазначеним кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25 березня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки

№ SR-D01/024/2008, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором,станом на 26 травня 2016 року, утворилася заборгованість у розмірі 47 737,84 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 199 939,54 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 40 231,14 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 011 250,94 грн; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 7 506,70 дол. США, що за курсом НБУ становить 188 688,60 дол. США.

На виконання умов кредитного договору, позивач скористався правом вимоги дострокового виконання боргових зобов'язань, направивши 12 жовтня

2016 року позичальнику та поручителю досудові вимоги за вихідним № 1019 та № 2011, які відповідачі не виконали.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1,

ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі

1 199 939,54 грн.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що при укладенні кредитного договору банк, в порушення вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав повної інформації про умови кредитування, зокрема, приховав від нього інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування, а також вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору чим ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчення кредиту та кінцевої загальної суми кредиту. Умисел позивача полягає у тому, що він приховав від споживача реальну відсоткову ставку з метою отримання додатового прибутку.

Крім того, при розрахунку суми процентів по кредиту допущено арифметичне викривлення, як наслідок непропорційно застосовано кількість днів у році, яких умовно визначено як 360 днів, а не фактичних - 365-366 днів.

Посилаючись на те, що відповідно до пункт 2 частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація для здійснення свідомого вибору, вважав, що кредитний договір № ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року було укладено внаслідок обману з боку банку, а тому наявні, визначені частиною першою статті 230 ЦК України, підстави для визнання його недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» відмовлено за недоведеністю, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір № ML-D01/024/2008 від 25 березня

2008 року у частині підвищення розміру процентів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «ОТП Банк» документально не підтверджено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у заявленому банком розмірі - 1 199 939,54 грн, з огляду на, що з урахуванням висновку № 664/665 судової економічної експертизи від

08 вересня 2017 року, відсутні підстави для стягнення заборгованості з позичальника. У частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2, суд виходив з того, що порука припининилася у силу вимог закону, оскільки 04 лютого 2009 року, 23 лютого 2009 року, 24 березня

2014 року, 24 червня 2014 року, 31 жовтня 2014 року між банком та позичальником було укладено додаткові угоди до кредитного договору, згоди на які поручитель не надавала, незважаючи на те, що зазначені угоди містять положення, що збільшують обсяг її відповідальності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто у солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-D01/024/2008 від

25 березня 2008 року у розмірі 1 199 939,54 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковою постановою Апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2018 року стягнуто із ОСОБА_1, ОСОБА_2 у рівних частинах на користь ПАТ «ОТП Банк» на відшкодування понесених ним судових витрат 44 998,09 грн, по 22 499,05 грн з кожного.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до умов укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, позичальнику було надано грошові кошти у розмірі 47 465,30 дол. США шляхом їх перерахування з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника у банку. Залишаючи без задоволення позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції поклав в основу рішення суду лише висновок № 664/665 судової економічної експертизи від 08 вересня 2017 року, не врахувавши, що матеріали справи містять інші докази розміру заборгованості позичальника, і на спростування наданого позивачем розрахунку, альтернативний розрахунок відповідачі не надали. Зважаючи на те, що за змістом пункту 2.2. договору поруки № SR-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року, порука є чинною у разі зміни суми боргових зобов'язань, відповідно до пункту 2.1. зазначеного договору, яким у свою чергу встановлено їх розмір у сумі виданого кредиту 47 465, 30 дол. США, тому у випадку зміни зобов'язання у межах вказаної суми укладення сторонами додаткових угод не потребується. Наведене свідчить, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про припинення поруки, а тому наявні підстави для солідарної відповідальності боржника та поручителя перед кредитором за порушення кредитних зобов'язань.

Також апеляційний суд вважав невмотивованими висновки суду щодо визнання недійсним кредитного договору в частині підвищення розміру процентів, посилаючись на те, що під час його укладення ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися з умовами оскаржуваного договору, будь-яких застережень чи зауважень щодо незгоди з положеннями договору не висловив, після його укладення розпочав виконувати свої зобов'язання. З огляду на досягнення сторонами у встановленій формі згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, тривалий період його виконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, у якій заявникпросив скасувати постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07 червня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам зустрічного позову про те, що умови кредитного договору від 25 березня 2008 року є несправедливими, оскільки банк, у порушення положень статей 203, 215 ЦК України, статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», не проінформував його про всі істотні умови договору, зокрема реальну відсоткову ставку, абсолютне значення здорожчання кредиту та кінцеву сукупну вартість кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування, а також вказав у договорі занижені значення показників істотних умов договору, що підтверджено судовою експертизою, унаслідок чого він був введений в оману та уклав договір на явно невигідних для нього умовах.

Станом на дату розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 25 березня 2008 року між

ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-D01/024/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 47 465,30 дол. США, на строк до 16 березня 2028 року.

Відповідно до частини № 1 кредитного договору, сторони домовилися про те, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщується в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах. FIDR на момент укладення договору складає 7,5 %).

Сума кредиту та процентів погашається щомісячно рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Додатком № 1 до кредитного договору є графік платежів на повернення кредиту та сплати процентів підписаний банком та ОСОБА_1, згідно з яким погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів, починаючи 16 квітня 2008 року (дата першого погашення) по

16 березня 2028 року (дата останнього погашення).

У період дії кредитного договору, а саме: 04 лютого 2009 року, 23 лютого

2010 року, 24 березня 2014 року, 24 червня 2014 року, 31 жовтня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено п'ять додаткових договорів до кредитного договору, якими вносилися зміни, зокрема, до графіку повернення кредиту та сплати процентів.

25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-D01/024/2008, за умовами якого поручитель зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. Позичальник і поручитель відповідають перед банком, як солідарні боржники.

24 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір до договору поруки, яким визначено, що на дату укладення вказаного додаткового договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 40 623,42 дол. США.

У пункті 2.2.1 зазначеної додаткової угоди до договору поруки, банк та поручитель погодили, що у разі зміни, у тому числі збільшення розміру боргових зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Згідно наданого ПАТ «ОТП Банк» розрахунку, розмір заборгованості

ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 30 травня 2016 року складає 47 737,84 дол. США, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту -

40 231,14 дол. США, сума несплачених процентів за користування кредитом за період з 16 жовтня 2014 року по 29 травня 2016 року - 7 506,70 дол. США.

Відповідно до висновку № 664/665 судової економічної експертизи від

08 вересня 2017 року, проведеної на виконання ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року:

1. Встановити чи документальне оформлення операції ЗАТ «ОТП Банк» з надання кредиту щодо повноти та нарахування сплати відсотків з користування кредиту ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-D01/024/2008 від

25 березня 2008 року відповідає вимогам чинних нормативних актів в обсязі наданих для дослідження матеріалів не представляється можливим.

2. Визначений банком платіж за кредитним договором

№ ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року відповідає базовим умовам кредитування при відсотковій ставці визначеній у розмірі 11,99 процентів у період з 25 березня 2008 року по 03 лютого 2009 року.

Відповідно до копій кредитного договору № ML-D01/024/2008 від

25 березня 2008 року, додатку (графік платежів) до кредитного договору № ML-D01/024/2008; додаткового договору від 04 лютого 2009 року, додатку (графік платежів) від 04 лютого 2009 року, додатку (графік платежів) від 17 серпня

2009 року; додаткового договору від 23 лютого 2010 року, додатку (графік платежів) від 23 лютого 2010 року, додатку (графік платежів) від 21 березня

2011 року; додаткового договору від 24 березня 2014 року, додатку (графік платежів) від 24 березня 2014 року; додаткового договору від 24 червня

2014 року, додатку (графік платежів) від 25 червня 2014 року, додаткового договору від 31 жовтня 2014 року встановлено, що за період з 04 лютого

2009 року по 30 травня 2016 року базові умови кредитного договору змінювалися з періодичною зміною основного платежу, розміру погашення основного кредиту та відсотків.

3. Відповідно до копій кредитного договору № ML-D01/024/2008 від

25 березня 2008 року, додатку (графік платежів) до кредитного договору № ML-D01/024/2008; додаткового договору від 04 лютого 2009 року, додатку (графік платежів) від 04 лютого 2009 року, додатку (графік платежів) від 17 серпня

2009 року; додаткового договору від 23 лютого 2010 року, додатку (графік платежів) від 23 лютого 2010 року, додатку (графік платежів) від 21 березня

2011 року; додаткового договору від 24 березня 2014 року, додатку (графік платежів) від 24 березня 2014 року; додаткового договору від 24 червня

2014 року, додатку (графік платежів) від 25 червня 2014 року, додаткового договору від 31 жовтня 2014 року відсоткова ставка:

- з 25 березня 2008 року по 03 лютого 2009 року становить 11,99 процентів при щомісячному платежі, що зменшується при незмінному платежі на погашення основного кредиту у розмірі 197,78 дол. США;

- з 04 лютого 2009 року по 16 серпня 2009 року становить 11,99 процентів при щомісячному платежі, що зменшується при незмінному платежі на погашення основного кредиту у розмірі 0,00 дол. США, 287,79 дол. США,

191,86 дол. США;

- з 17 серпня 2009 року по 22 лютого 2010 року становить 11,99 процентів при щомісячному платежі, що зменшується при незмінному платежі на погашення основного кредиту у розмірі 0,00 дол. США, 238,95 дол. США,

197,75 дол. США;

- з 23 лютого 2010 року по 20 березня 2011 року становить 11,99 процентів І (FIDR + 4,49 процентів) при незмінному щомісячному платежі, розрахованому до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 500,06 дол. США;

- з 21 березня 2011 року по 23 березня 2014 року становить

10,49 процентів І (FIDR + 4,49 процентів) при незмінному щомісячному платежі, розрахованому до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 456,74 дол. США;

- з 24 березня 2014 року по 24 червня 2014 року становить 8,49 процентів, 4,49 процентів (FIDR_MAR) при незмінному щомісячному платежі, розрахованому до кінця терміну дії кредитного договору в розмірі 379,90 дол. США (3 місяці) 521,12 дол. США;

- з 25 червня 2014 року по 30 травня 2016 року становить 10,49 процентів І (FIDR + 4,49 процентів) при незмінному щомісячному платежі, розрахованому до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 465,25 дол. США (3 місяці)

520,84 дол. США.

4. У обсязі наданих для дослідження матеріалів встановити, яким шляхом із перелічених в пункті 2 договору був наданий кредит ОСОБА_1 по кредитному договору № ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року не вбачається за можливе.

5. У обсязі наданих для дослідження матеріалів надання коштів ОСОБА_1 у розмірі 47 465, 30 дол. США готівкою, відповідно бухгалтерського обліку, що ведеться у банку по даному кредитному договору документально не підтверджується.

6. У обсязі наданих для дослідження матеріалів при відсутності первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, квитанції) обротно-сальдових відомостей, виписок по поточному рахунку, та всіх інших рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_1, розрахована банком сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року у сумі 1 199 939,54 грн станом на 06 грудня 2016 року документально не підтверджується.

Крім іншого, експертним дослідженням установлено, що реальна процентна ставка за умовами оспорюваного кредитного договору становить:

- за період з 25 березня 2008 року по 03 лютого 2009 року - 13,93 процентів;

- за період з 04 лютого 2009 року по 16 серпня 2009 року - 13,85 процентів;

- за період з 17 серпня 2009 року по 22 лютого 2010 року - 13,64 процентів;

- за період з 23 лютого 2010 року по 20 березня 2011 року - 13,59 процентів;

- за період з 21 березня 2011 року по 23 березня 2014 року - 11,78 процентів;

- за період з 24 березня 2014 року по 30 травня 2016 року не вбачається за можливе установити.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скаргаОСОБА_1 не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов ПАТ «ОТП Банк», апеляційний суд виходив з того, що висновок судової економічної експертизи не спростовує розміру заборгованості позичальника за кредитним договором, визначеного у наданому банку розрахунку станом на 30 травня 2016 року. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено з підстав їх недоведеності.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про невідповідність кредитногодоговору № ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року вимогам закону є неспроможними з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналізуючи положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. При цьому статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Зазначений правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами додаткової угоди, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судами встановлено, що оспорюваний кредитний договір з додатками підписаний сторонами, позивач на момент укладання договору не заявляв зауважень чи заперечень щодо умов договору, та в подальшому тривалий період часу його виконував, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, у тому числі реальну проценту ставку та абсолютне значення здорожчання кредиту, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов'язань.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 з урахуванням принципу змагальності сторін зобов'язаний був довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення вимог за зустрічним позовом, натомість належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину не надав.

Зокрема умови кредитного договору з доданим до нього додатком №1 (графік платежів), та укладені між сторонами додаткові угоди з відповідними додатками містять інформацію щодо умов кредитування, у тому числі реальну проценту ставку та абсолютне значення здорожчання кредиту, конкретні суми та строки сплати платежів.

Апеляційний суд, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, мотивовано оцінив наявні у матеріалах справи доказам, зокрема висновок

№ 664/665 судової економічної експертизи від 08 вересня 2017 року, правильно застосував положення статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та дійшов обгрунтованого висновку, що при укладенні кредитного договору сторони досягли домовленості з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв заперечень щодо його умов та у подальшому виконував його, зміни до базових умов кредитування за оспорюваним договором, у тому числі щодо розміру погашення основного кредиту та відсотків, оформлялися укладенням між позикодавцем та позичальником додаткових угод.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не враховано, що при укладенні кредитного договору банк ввів позичальника в оманущодо істотних умов укладеного договору є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом при розгляді справи доказів, та зводяться до незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Касаційна скарга не містить доводів щодо необгрунтованості розміру заборгованості за кредитним договором № ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року, а тому судове рішення апеляційного суду у частині задоволених вимог за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 у касаційному порядку не переглядається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_3

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик