ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/460/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лаптєвої Ю.М.,

боржника - ОСОБА_2,

представника боржника - ОСОБА_3,

стягувача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_3, звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із заявою, в якій просив до розгляду заяви, заборонити Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві приймати судовий наказ Дарницького районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі № 753/14725/17 до виконання; в разі прийняття до виконання судового наказу Дарницького районного суду міста Києва від 05.09.2017 у справі №753/14725/17, зупинити його виконання; визнати судовий наказ Дарницького районного суду міста Києва від 05.09.2017 у справі № 753/14725/17 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Вказана заява обґрунтована тим, що 05.09.2017 Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.08.2017.

Зазначений судовий наказ є таким, що не підлягає виконанню повністю на підставі відсутності у боржника ОСОБА_2 обов'язку сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4, відсутності у боржника зобов'язань утримувати свою доньку в грошовій формі (аліментні зобов'язання), так як ним цей обов'язок здійснюється в добровільному порядку (добровільне виконання) у натуральний спосіб, ОСОБА_2 проживає разом з дитиною та здійснює її повне та своєчасне утримання в натуральний спосіб, а в разі потреби і в грошовій формі. Боржник - ОСОБА_2 окремо від дитини не проживає, а відтак у нього не виникають аліментні зобов'язання стосовно своєї дитини. Станом на сьогодні місце проживання малолітньої ОСОБА_6 не визначено. Батьки (боржник та стягувач) спільної згоди щодо місця проживання дитини не дійшли. Наразі, між сторонами існує цивільно-правовий спір з цього питання. Вказана обставина навмисно була прихована ОСОБА_4 від суду, під час розгляду заяви про видачу судового наказу, з метою «утаємниченого» отримання такого судового наказу та ініціювання виконавчого провадження стосовно ОСОБА_2 та здійснення примусового виконання. Так, в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 753/15147/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини та відповідний зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з тим самим предметом спору. Наразі остаточне рішення у справі не прийнято. Місце проживання доньки сторін не визначено. Визначити хто саме проживає окремо від дитини наразі об'єктивно неможливо. За таких умов, відсутній обов'язок ОСОБА_2 утримувати свою доньку у грошовій формі (у формі сплати аліментів на користь матері дитини). З травня 2017 року, набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким були внесені зміни до положень Сімейного кодексу України та визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України). За таких правових умов, ОСОБА_4 не має права отримувати аліменти на свою користь, що також дає підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2019 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено судове засідання.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 подану заяву підтримали та просили суд визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, оскільки батько дитини в добровільному порядку утримує дитину, купує їй речі, харчі.

Стягувач ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заперечувала, та пояснила, що на даний час дитина проживає періодично тиждень у неї, а тиждень у батька. Вказаний судовий наказ був поданий до виконання, однак аліментів вона ще не отримувала.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.09.2017 Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.08.2017.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2018 вказаний судовий наказ скасовано, заяву ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення аліментів залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2019 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2018 , залишено в силі наказ Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2017.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що факт періодичного проживання дитини із боржником та його участь в забезпеченні дитини не є підставою для його звільнення від сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180, ч.2 ст. 181 СК України один з батьків, який мешкає окремо, зобов'язаний брати участь в утриманні дитини. Виключень з цього правила закон не містить.

ОСОБА_4 та донька сторін зареєстровані і мешкають за адресою: АДРЕСА_1, а боржник із 2015 року мешкає окремо, що стверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року (а.с.8).

Надані боржником докази щодо участі у медичних оглядах не стосуються і не пов'язані із аліментами, а стосуються участі батьків у додаткових витратах, пов'язаних із станом здоров'я дитини.

Фактично посилання боржника на вказані обставини стосуються його заперечень проти заяви про видачу судового наказу, тому враховуючи, що чинним ЦПК України не передбачено можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на одну дитину відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу, у випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів, а не заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Наявність спору між батьками про визначення місця проживання дитини, суд також не вважає тією обставиною, що свідчить про те, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням. Навпаки, посилання боржника та його представників на можливе визначення місця проживання дитини з батьком є передчасним та не може бути прийняте судом.

Таким чином, враховуючи що законодавством визначено вичерпний перелік підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, наявність яких судом не встановлена під час розгляду поданої заяви, тому суд вважає, що заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню.

Керуючись абз. 2 ч. 6 ст. 259, 432 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів її оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Заставенко М.О

Повний текст ухвали складений 24.04.2019