Постанова

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 201/16990/17

провадження № 61-40917св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дніпропетровська обласна рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року у складі судді Федоріщева С. С. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2014 року між ним та відповідачем на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 20 червня 2014 року № 554-26/VI було укладено строковий трудовий договір № 124-2.

Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе зобов'язання безпосередньо здійснювати поточне управління (керівництво) закладом - комунальним підприємством «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» (далі - КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради»), забезпечувати ефективне виконання функцій, використання і зберігання закріпленого за КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» комунального майна, а орган управління - Дніпропетровська обласна рада, взяв на себе зобов'язання створювати необхідні умови для роботи керівника.

Строк дії договору сторони визначили на 3 роки: з 09 липня 2014 року до 09 липня 2017 року.

Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради від 07 липня 2017 року № 42-КП позивача було звільнено з посади головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» відповідно до пункту 2 частини третьої статті 36 КЗпП України. Цим же розпорядженням позивача було призначено виконуючим обов'язки головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» з 10 липня 2017 року строком на 1 місяць.

У подальшому аналогічні розпорядження видавались кожного місяця, в яких відображалась інформація про звільнення позивача з посади за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України та прийняття на посаду виконуючого обов'язки головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради»: від 01 серпня 2017 року № 53-КП, від 31 серпня 2017 року № 59-КП, від 11 жовтня 2017 року № 74-КП.

Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради від 13 листопада 2017 року № 90-КП позивача звільнено з посади головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» та призначено виконуючим обов'язки головного лікаря закладу ОСОБА_5

Вказане звільнення позивач вважав незаконним, просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 13 листопада 2017 року № 90-КП та поновити його на посаді головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради», визнавши продовженим на 5 років, тобто до 09 липня 2022 року, строк дії строкового трудового договору від 09 липня 2014 року № 214-2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строковий трудовий договір, укладений з позивачем 09 липня 2014 року, закінчився та він був звільнений розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради з посади виконуючого обов'язки головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Враховуючи відсутність особи, яка була б призначена обласною радою на посаду головного лікаря цього закладу за результатами проведеного конкурсу, виникли підстави, передбачені частиною другою статті 23 КЗпП України для укладання нового строкового договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доводи апеляційної скарги суттєвими не є і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що звільняючи позивача з посади, голова ради призначив нову особу на посаду виконуючого обов'язки головного лікаря, а не постійним керівником на підставі конкурсу. Підстави для укладення з позивачем чотирьох короткострокових договорів відсутні, що свідчить про безстроковість трудових відносин з позивачем. Питання про звільнення керівника закладу вирішується виключно обласною радою колегіально на пленарних засіданнях сесії, а одноособово розпорядженням голови лише за наявності письмової заяви керівника. Позивач такої заяви не подавав.

Також у касаційній скарзі викладено клопотання про розгляд касаційної скарги із викликом сторін.

Оскільки згідно з частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, відсутні підстави для розгляду справи у судовому засіданні за участю сторін.

У вересні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Дніпропетровська обласна рада просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 09 липня 2014 року між позивачем та відповідачем на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 20 червня 2014 року № 554-26/VI було укладено строковий трудовий договір № 124-2 (а. с. 10).

Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе зобов'язання безпосередньо здійснювати поточне управління (керівництво) КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради», забезпечувати ефективне виконання функцій, використання і зберігання закріпленого за підприємством комунального майна, а орган управління - Дніпропетровська обласна рада, взяв на себе зобов'язання створювати необхідні умови для роботи керівника.

Строк дії договору сторони визначили на 3 роки: з 09 липня 2014 року до 09 липня 2017 року (а. с. 4-9). Цього ж дня, 09 липня 2014 року позивач видав наказ по лікарні № 212-кл, відповідно до якого приступив до виконання обов'язків головного лікаря (а. с. 11).

Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради від 07 липня 2017 року № 42-КП позивача було звільнено з посади головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Цим же розпорядженням позивача було призначено виконуючим обов'язки головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» з 10 липня 2017 року строком на 1 місяць (а. с. 12).

У подальшому аналогічні розпорядження видавались кожного місяця, в яких відображалась інформація про звільнення позивача з посади за пунктом 2 частини другої статті 36 КЗпП України та прийняття на посаду виконуючого обов'язки головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради»: від 01 серпня 2017 року № 53-КП (а. с. 13), від 31 серпня 2017 року № 59-КП (а. с. 14), від 11 жовтня 2017 року № 74-КП (а. с. 15).

Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради від 13 листопада 2017 року № 90-КП позивача було звільнено з посади головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» та призначено виконуючим обов'язки головного лікаря комунального підприємства ОСОБА_5 (а. с. 16).

Розпорядження голови обласної ради затверджені рішеннями обласної ради від 14 липня 2017 року № 224-9/VII, від 11 жовтня 2017 року № 224-10/VII та від 01 грудня 2017 року № 224-11/VII «Про трудові відносини з керівниками обласних комунальних підприємств, закладів та установ, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» (а. с. 47-53).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою, третьою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Частина друга вказаної статті передбачає, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору.

Згідно зі статтею 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Порядок призначення керівників підприємств, які перебувають в управлінні Дніпропетровської обласної ради, визначений Положенням про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Дніпропетровської області, затвердженим рішенням Дніпропетровської обласної ради від 23 березня 2007 року № 123-7/V (далі - Положення).

Згідно з абзацом 3 пункту 1.3 Положення у разі, якщо підприємства, установи та заклади у міжсесійний період залишились без керівників, голова обласної ради своїм розпорядженням на строк до трьох місяців призначає на посаду осіб, що виконують обов'язки керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Дніпропетровської області.

Пунктом 1.5 Положення визначено, що укладення строкового трудового договору (контракту) у письмовій формі з керівником підприємства, установи, закладу, що належать до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області.

Керівники державних та комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров'я на конкурсній основі шляхом укладення з ними контракту на строк від трьох до п'яти років.

Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного комунального закладу охорони здоров'я та порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я, а також типова форма такого контракту затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 642, призначення на посаду керівника закладу здійснюється відповідно до законодавства керівником органу, до сфери управління якого належить (в управлінні якого перебуває) заклад , або за рішенням обласної, районної ради чи сільським, селищним, міським головою.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству. Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Так, припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором - контрактом. У цей же час він виразив і волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений.

Власник не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки строковий трудовий договір, укладений з позивачем 09 липня 2014 року, закінчився та позивач був звільнений розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради з посади виконуючого обов'язки головного лікаря КП «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, а також враховуючи відсутність особи, яка була б призначена обласною радою на посаду головного лікаря цього комунального підприємства за результатами проведеного конкурсу, виникли підстави, передбачені частиною другою статті 23 КЗпП України, для укладання нового строкового договору.

Доводи касаційної скарги про те, що звільняючи позивача з посади, голова ради призначив нову особу на посаду виконуючого обов'язки головного лікаря, а не постійним керівником на підставі конкурсу, а також про те, що підстав для укладення з позивачем чотирьох короткострокових договорів немає, що свідчить про безстроковість трудових відносин з позивачем, не знайшли свого підтвердження та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права.

Доводи скарги про те, що питання про звільнення керівника комунального підприємства вирішується виключно обласною радою колегіально на пленарних засіданнях сесії, а одноособово розпорядженням голови лише за наявності письмової заяви керівника та позивач такої заяви не подавав спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами у справі.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик