П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2019 року місто Київ

справа № 761/32692/17

провадження №22-ц/824/3687/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної

виконавчої служби Міністерства юстиції України

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану адвоката Огієнко Олександрою Федорівною,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року, постановлене у складі судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» про зняття арешту та заборони відчуження ,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, треті особи: ПАТ «Омега Банк», ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» про зняття арешту та заборони відчуження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що державним виконавцем при виконанні рішення суд було накладено арешт на все його майно, як боржника у виконавчому провадженні. В подальшому виконавчий лист був повернутий стягувачу у зв'язку з відсутністю у нього майна, на якет можливо було звернути стягнення. На даний час, підстави для арешту майна відпали, оскільки ухвалою суду виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Накладення арешту на майно позбавляє його права вільно розпоряджатись належним йому майном.

Просив суд зняти арешт та заборону на відчуження рухомого майна, яке йому належить, що були накладені постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішення ДВС України від 13 грудня 2013 року, а саме з легкового автомобіля «Fiat Grande Punte», державний номер НОМЕР_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, треті особи: ПАТ «Омега Банк», ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» про зняття арешту та заборони відчуження.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Огієнко О.Ф. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення даної справи. Вважає, що накладений арешт на майно позивача, при відсутності заборгованості, обмежує його законні права, як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані докази позивача в судовому засіданні, а саме доказ щодо підтвердження його права власності на автомобіль та порушення його прав щодо вільного розпорядженням своїм майном через існування арешту.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання представники відповідача та третіх осіб не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 - Огієнко О.Ф. апеляційну скаргу підтримала і просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що на виконанні ВПВР ДДВС перебувало виконавче провадження № 38325436, розпочате за виконавчим листом № 2-7691/12, виданим 13 березня 2013 року Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 10572681 грн.04 коп. заборгованості за кредитним договором.

В межах виконавчого провадження державний виконавець 9 вересня 2013 року здійснив запит до УДАІ ГУ МВС України в м.Києві для з'ясування наявності зареєстрованих транспортних засобів належних ОСОБА_2

17 вересня 2013 року була надана відповідь, що за ОСОБА_2 транспортних засобів не зареєстровано.

Постановою від 13 грудня 2013 року державний виконавець наклав арешт на все майно боржника ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 5 квітня 2014 року було змінено назву стягувача з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Омега Банк».

Постановою від 30 червня 2016 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» так як в результаті вжитих державних виконавцем заходів боржника не розшукано, майна чи коштів, на які можна звернути стягнення, не розшукано.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 23 березня 2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-7691/12, виданий 13 березня 2013 року на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 30 листопада 2012 року у справі № 2602/3061/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в загальному розмірі 1057290,04 грн. Ухвала набрала законної сили .

Представником позивача направлено до суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «Fiat Grande Punto», державний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності позивачу, оригінал свідоцтва для огляду наданий не був. Зважаючи на те, що державним виконавцем встановлено, що за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано транспортних засобів станом на 17 вересня 2013 року, хоча автомобіль мав бути зареєстрований 26 липня 2011 року, суд першої інстанції піддав сумніву такий доказ.

Крім того, судом установлено, що після завершення виконавчого провадження, ні позивач, ні його представник не звертались до державного виконавця з проханням скасувати арешт на майно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, що на майно позивача, зокрема на автомобіль накладено арешт, та він, як власник не має можливості розпорядитися таким майном, позивач не скористався можливістю звернутись до державного виконавця з проханням скасувати арешт на майно.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених обставинах. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач посилався на те, що перебування належного його майна під арештом після виконання ним зобов'язань перед ПАТ «Сведбанк» порушує його права. При цьому зазначив, що арешт був накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служи України від 13 грудня 2013 року при примусовому виконанні рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 березня 2013 року, яким з нього на користь ПАТ «Сведбанк» була стягнута заборгованість в сумі 10572681 грн.04 коп.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме на підставі постанови державного виконавця від 13 грудня 2013 року був накладений арешт на автомобіль «Fiat Grande Punto», державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, останнім, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, не надано.

Зазначення у постанові про накладення арешту на все майно не дає підстав для висновку, що на підставі цієї постанови був арештований належний позивачу автомобіль.

Крім того, доказів на підтвердження того, що позивач звертався до державного виконавця з заявою про скасування арешту у зв'язку з виконанням його зобов'язань перед ПАТ «Сведбанк» та визнанням виконавчого листа, що був повернутий стягувачу, таким, що не підлягає виконанню, стороною позивача не надано.

Саме по собі посилання на положення ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу), якою не передбачалося зняття арешту з майна у разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, без доведення неможливості прийняття рішення державним виконавцем про зняття арешту, не дає підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем своїх вимог є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладених позивачем у позовній заяві обставинам, що були предметом розгляду суду першої інстанції і яким суд наддав належну правову оцінку.

Надане представником позивача апеляційному суду та оглянуте в судовому засіданні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія якого знаходиться в матеріалах справи, висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог не спростовую і не може бути підставою для скасування рішення..

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_2, подану адвокатом Огієнко Олександрою Федорівною, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 18 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус