КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 363/2448/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/6283/2019Головуючий у суді першої інстанції - Рудюк О.Д. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми позики та відсотків,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - відповідачі), треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми позики та відсотків.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 01.08.2012 він та ОСОБА_6 надали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у борг 5 000,00 доларів США на строк до 01.08.2013 зі сплатою відсотків у розмірі 0,1% у день. Після закінчення строку повернення боргу відповідачі кошти не повернули, а також перестали сплачувати відсотки з 01.01.2013.

Ураховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг у сумі 124 350,00 грн. та відсотки станом на 01.07.2016 у сумі 158 794,95 грн., що дорівнює купівлі 6 385,00 доларів США та відсотки з 01.07.2016 по день ухвалення судом рішення (Т.1, а.с.1).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02.12.2016 у задоволенні позову відмовлено (Т.1, а.с.98,99).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.03.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02.12.2016 скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01.08.2012 у розмірі 124 272,00 грн. та відсотки у розмірі 190 633,25 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (Т.1, а.с.155-159).

Постановою Верховного Суду від 19.12.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Київської області від 14.03.2017 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Т.1, а.с.220-223).

17.01.2019 справа надійшла до суду апеляційної інстанції. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено суддів Кирилюк Г.М. (головуючий), Рейнарт І.М., Семенюк Т.А. (Т.1, а.с.225,226).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.01.2019 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.02.2019 (Т.1, а.с.227).

В судовому засіданні 07.02.2019 справу передано до Верховного Суду для визначення підсудності, з огляду на те, що третьою особою у справі є суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_6 (Т.1, а.с.238).

Ухвалою судді Верховного Суду Антоненко Н.О. від 28.02.2019 у визначенні підсудності справи відмовлено, оскільки суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_6 не є стороною в справі, а є третьою особою. Справу направлено Київському апеляційному суду (Т.1, а.с.242).

18.03.2019 справа надійшла до Київського апеляційного суду. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено суддів Оніщука М.І. (головуючий), Шебуєву В.А., Крижанівську Г.В. (Т.2, а.с.2,3).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.03.2019 справу призначено до розгляду (Т.2, а.с.4,5).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не дав оцінки його доводам щодо права солідарних вимог кредиторів, що передбачено ст. 542 ЦК України, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні позову (Т.1,а.с.103-105).

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачі та треті особи про причини неявки суд не повідомили. Позивач у заяві на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що 01.08.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 передали у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кошти у розмірі 5 000,00 доларів США на умовах платності та повернення на строк до 01.08.2013 зі сплатою 0,1% річних, а отже, кошти, що надані в борг, є спільним майном подружжя і тому не можливо визначити частки коштів кожного з подружжя, які надавалися в позику, та в якій саме сумі вони належали ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 01.08.2012 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 взяли у борг у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 гроші в сумі 5 000,00 доларів США терміном до 01.08.2013 під 0,1 % в день. У випадку неповернення грошей зобов`язались нести солідарну відповідальність (Т.1, а.с.2).

Згідно розписки від 24.01.2014, ОСОБА_4 зобов`язалась повернути борг за процентами за розпискою від 01.08.2012 та від 20.11.2012 до 01.04.2014. Борг ОСОБА_4 за розпискою від 01.08.2012 станом на 01.01.2014 складає 12 місяців, а борг за розпискою від 20.11.2012 станом на 20.01.2014 складає 13 місяців (Т.1, а.с.4).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ.

Згідно з частиною 3 статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Зі змісту розписки вбачається, що кошти відповідачам були надані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Позов про солідарне стягнення суми позики та відсотків пред`явлено лише ОСОБА_1

У відповідності з вимогами статті 542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд. Боржник не має права висувати проти вимоги одного із солідарних кредиторів заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах боржника з іншими солідарними кредиторами, в яких цей кредитор не бере участі. Виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов`язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.

Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Отже, ураховуючи фактичні обставини справи та означені вище норми закону, слід дійти висновку, що кошти, які були передані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за договором позики від 01.08.2012, підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 та відсотки за договором позики з 01.01.2013 по день ухвалення судового рішення.

Таким чином, висновок суду, який покладено в основу рішення про відмову у задоволенні позову є безпідставним і суперечить положенням статті 542 ЦК України.

Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню слід навести наступне.

У пункті 14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що згідно з частиною 1 статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Встановлено, що сума коштів, яка передавалась у позику становила 5 000 доларів США, без визначення будь-якого еквіваленту. Борг відповідачами не повернуто, а відтак сума позики підлягає стягненню солідарно з відповідачів, при чому у валюті зобов`язання, що узгоджується з вимогами Закону.

Визначені договором позики відсотки також підлягають солідарному стягненню з відповідачів на корись позивача за період з 01.01.2013 по день ухвалення даного судового рішення. При цьому, відсотки також підлягають стягненню у валюті зобов`язання, що узгоджується з вимогами Закону та відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Так, у вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Щодо відсотків за користування грошовими коштами визначених сторонами у договорі позики, то, як вказала Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові, при обрахуванні відсотків має братися прострочена сума, а не її еквівалент у національній валюті. Тобто, оскільки у позику передавалась сума у розмірі 5 000 доларів США, то і відсотки у розмірі 0,1 % за кожен день користування коштами мають нараховуватися саме з цієї суми.

0,1% від суми позики становить 5 (п`ять) доларів США ($ 5 000 х 0,1%).

Кількість днів прострочення з 01.01.2013 по день ухвалення даного рішення (15.05.2019) становить 2 323 дні.

Отже, розмір відсотків дорівнює сумі 11 615 доларів США (2 323 х 5).

Таким чином, у зв`язку з неповерненням відповідачами суми позики та не сплатою узгоджених сторонами відсотків за кожен день користування грошовими коштами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми позики у розмірі 5 000 доларів США та відсотків у розмірі 11 615 доларів США за період з 01.01.2013 по 15.05.2019

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Ухвалюючи у справі нове судове рішення суд апеляційної інстанції зобов`язаний вирішити питання розподілу судових витрат.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач, як інвалід 2 групи, у відповідності до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на день подання позову - 30.06.2016) був звільнений від сплати судового збору.

Визначена позивачем ціна позову становила 283 144,45 грн. (124 350,00 + 158 794,95), відтак судовий збір за подання позову станом на 30.06.2016 дорівнював сумі у розмірі 2 831,45 грн.

Судовий збір за подання апеляційної скарги мав би становити 3 114,60 грн. (2 831,45 грн. х 110%). Всього ж до державного бюджету мав бути сплачений судовий збір у розмірі 5 946,05 грн. (2 831,45 грн. + 3 114,60 грн.)

У відповідності з вимогами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 6 указаної статті процесуального закону визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки позивач при пред`явленні позову та оскарженні судового рішення в апеляційному порядку був звільнений від сплати судового збору і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідачів в рівних частинах, по 1 982,00 грн. (5 946,05 грн. : 3) підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми позики та відсотків - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми позики та відсотків - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) борг за договором позики від 01 серпня 2012 року в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США та відсотки за період з 01 січня 2013 року по 15 травня 2019 року у розмірі 11 615 (одинадцять тисяч шістсот п`ятнадцять) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 982 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 982 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 982 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 16 травня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська