Справа № 307/2633/18
Провадження № 2/307/402/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Комяті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Тячів, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Закарпатського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Державний ощадний банк України", в особі філії Закарпатського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося в суд з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у відповідності до договору про іпотечний кредит № 324-Н-08 від 01.10.2008 р. ОСОБА_1 наданий кредит у сумі 500000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 23 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30.09.2013 р. на придбання житлового будинку за адресою: Закарпатської області, Хустського району, смт. Вишково, вул. Толстого, буд. 11.

У звязку з неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за вищевказаним договором про іпотечний кредит, рішенням Тячівського районного суду від 20.10.2010 р., по справі № 2-1307/10, яке набуло законної сили 02.11.2010 р., позовні вимоги банку було задоволено, та стягнуто з ОСОБА_1 698218.12 грв. заборгованості за договором про іпотечний кредит, з яких 500000 грв. основний борг; 175456.14 грв. відсотки за користування кредитом, що нараховані за період з 28.09.2007 р. по 31.05.2010 р., 22761.98 грв. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.

Проте, борг визначений вищенаведеним у рішенням суду на сьогоднішній день є непогашеним, а рішення суду не виконане.

Станом на 21.03.2018 р. заборгованість відповідачки за договором про іпотечний кредит не погашена та становить 278205.48 грв., що є заборгованістю по нарахованих відсотках за період з 01.06.2010 р. по 31.10.2012 р.

Представник позивача у судове засідання не зявився. Просить розглядати справу в його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позовні вимоги підтримав.

Відповідачка у судове засідання не зявилася і не повідомила суду причини неявки про дату, час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 01.10.2008 р. між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит за № 324-Н-08, за яким відповідачка отримала споживчий кредит на суму 500000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 23 % річних.

Взяті на себе зобовязання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки передбачені договором відповідачка не виконала.

Відповідно до ст. 1050 ч 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Рішенням Тячівського районного суду від 20.10.2010 р. з ОСОБА_1 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 324-Н-08 від 01.10.2008 р. у розмірі 698218.12 грв. та судові витрати у розмірі 1820 грв.

Вказане рішення 02.11.2010 р. набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення суду 03.11.2010 р. було видано виконавчий лист.

Однак, відповідачка так і не погасила заборгованість за кредитним договором, що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Станом на 21.03.2018 р. за нею рахується заборгованість у сумі 500000 грв., з яких 278205.48 грв. заборгованість по нарахованим відсоткам за період з 01.06.2010 р. по 31.10.2012 р.

Згідно ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Із правової позиції викладеної у пунктах 48-51, 53, 54 постанови Верховного Суду, номер справи 444/9519/12 (номер провадження 14-10 цс 18) від 28.03.2018 р вбачається, що відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення відсотків за невиконання грошового зобовязання відповідачкою, після ухвалення судом рішення, яким з ОСОБА_1 було дострокового стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Обраний банком спосіб захисту своїх прав та інтересів суд вважає не вірним, так як правовідносини, які склалися між банком (кредитодавцем) та відповідачкою (боржником) мають іншу правову природу і вони регулюються ст. 625 ч. 2 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні ПАТ "Державний ощадний банк України", в особі філії Закарпатського обласного управління АТ "Ощадбанк" слід відмовити.

Судові витрати слід покласти на позивача.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 1048 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України", в особі філії Закарпатського обласного управління АТ "Ощадбанк" відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.04.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.