КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/249/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Шевчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Фірми «Транзит Ю .С.» Мале приватне підприємство,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк»

про визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги дійсним,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Фірми « Транзит Ю. С.» Мале приватне підприємство, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк», в якій просить суд визнати дійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги від 30.09.2015року, укладений між Фірмою « Транзит Ю. С.» Мале приватне підприємство та ним - ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 30 вересня 2015 року між Фірмою « Транзит Ю. С.» Мале приватне підприємство та ним - ОСОБА_1 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого, відповідач - Фірма «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство надає ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пп. 2.1. п.2 договору від 30.09.2015 року поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 110 000,00 грн., що є загальною сумою всіх наданих грошових безготівкових та/або готівкових платежів за період 14 календарних днів, з дня першої такої допомоги, без податку на додану вартість.

Згідно пп. 2.3. п. 2 договору від 30.09.2015 року, перерахування коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника та/або готівкою.

У пп. 2.4. п. 2 договору від 30.09.2015 року визначено, що кошти, залучені як поворотна фінансова допомога, надаються для потреб позичальника на його розсуд, та повинні бути повернені до 14.10.2015 року.

Відповідно до пп. 2.6. п. 2 договору від 30.09.2015 року, повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця в установі банку та/або готівкою.

Позивач вказує, що 14 жовтня 2015 року між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року, відповідно до умов якої, він зі свого поточного рахунку перерахував на картковий рахунок відповідача у ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" фінансову допомогу в розмирі 110 000,00 грн. Зазначені грошові кошти - власність фірми та не є бюджетними коштами Фонду гарантування вкладів.

Також, позивач зазначає, що 10 грудня 2015 року ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" прийняв рішення №3-ТА: віднести до категорії нікчемних та визнати нікчемними із застосуванням наслідків нікчемності, передбачених ст. 216 ЦК України, наступні правочини: всі операції із списання/зарахування (перерахування) грошових коштів, що визначені в Додатках №1-20 до цього рішення.

У Рішенні тимчасової адміністрації ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності» №3-ТА від 10 грудня 2015 року зазначено наступне: кошти списані з транзитного рахунку та зараховані на рахунок ОСОБА_5 ; кошти, списані з поточного рахунку ОСОБА_6 та зараховані на рахунок ОСОБА_7 ; кошти, списані з поточного рахунку ТОВ «ДЖИВВАЙП ФІНАКС» на рахунок ОСОБА_8 За всіма іншими нікчемними правочинами кошти в результаті сторнування проводок відобразити на рахунках їх первісних власників.

Таким чином, позивач стверджує, що він повернув фінансову допомогу відповідачу (первісному власнику).

Також позивач вказує, що договір від 30.09.2015 року з правової позиції є договором позики, що також підтверджується листами ДФСУ від 12.03.2016 о. № 5314/6/99-99-19-02-02-15, від 18.04.2016 р. № 8645/6/99-99-19-02-02-15, від 25.01.2017 р. № 1420/6/99-99-13-02-03-15, від 03.04.2017 р. № 6839/6/99-99-13-02-03-15, у яких надані відповідні роз`яснення.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені наступні правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до п. 9 Розділу II Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, що затверджена Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826 (далі по тексту - Інструкція №826) регламентовано, що рішення про зняття обмежень на здійснення неплатоспроможним банком операцій за правочином (договором), щодо якого було встановлено нікчемність, приймається Фондом за наслідками здійснення Уповноваженою особою Фонду перевірки документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), або на підставі рішення суду про визнання правочину (договору) дійсним, яке набрало законної сили.

Крім того, позивач посилається на п. 1 ІІІ Розділу Інструкції №826, в якій зазначено, що правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.

Таким чином, позивач вважає, що у даному випадку відсутні підстави для визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30.09.2015 року нікчемним в розумінні ст. 216 ЦК України, оскільки такий договір відповідає всім вимогам цивільного та податкового права.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом про визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги дійсним.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 19.11.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до Фірми «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк» про визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги дійсним. Клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 15.04.2019 року позивач не з`явився, однак 13.03.2019 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Фірми «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 15.04.2019 року не з`явився, однак у судовому засіданні 13.03.2019 року надав суду заяву про визнання позову, в якій підтвердив факт повернення позивачем фінансової допомоги у розмірі 110 000,00грн., позов визнав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, а справу розглянути за відсутності представника відповідача (а.с. 42-43).

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк» про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмових пояснень щодо позову не надав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 30 вересня 2015року між Фірмою « Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство та ОСОБА_1 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого, Фірма « Транзит Ю. С.» Мале приватне підприємство (позикодавець) надає ОСОБА_1 (позчальник) поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених .оговором.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30.09.2015 року, поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 110 000,00 грн., що є загальною сумою всіх наданих грошових безготівкових та/або готівкових платежів за період 14 календарних днів, з дня першої такої допомоги, без податку на додану вартість. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується).

Відповідно до п.п. 2.3., 2.4., 2.5., 2.6. договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30.09.2015 року, поворотна фінансова допомога надається позикодавцем частинами. Строки надання чергових траншів допомоги визначаються за згодою сторін. Перерахування коштів здійснюється позичкодавцем на поточний рахунок позичальника та/або готівкою. Кошти, залучені як поворотна фінансова допомога, надаються для потреб позичальника на його розсуд, та повинні бути поверненні до 14.10.2015року. Позичальник має право повернути допомогу достроково. Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця в установі банку та/або готівкою.

14 жовтня 2015 року між Фірмою «Транзит Ю. С.» Мале приватне підприємство та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30.09.2015 року, зі змісту якого вбачається, що 14 жовтня 2015 року позичальник - ОСОБА_1 повернув позикодавцю - Фірмі «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство грошові кошти в розмірі 110 000,00грн., що були отримані згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року. Даною угодою сторони підтверджують виконання своїх зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року в повному обсязі та відсутність претензій, інших грошових (майнових) зобов`язань не має (а.с. 9).

Крім того, отримання Фірмою « Транзит Ю.С .» Мале приватне підприємство від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 110 000,00грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №6 від 14 жовтня 2015 року (а.с. 10).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 було повернуто Фірмі « Транзит Ю.С .» Мале приватне підприємство грошові кошти в розмірі 110 000,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти : правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу ; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами у справі договір про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року містить ознаки договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Разом з тим, позивачем в позові не визначено та судом не встановлено, на підставі якої норми матеріального права договір про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року слід визнати дійсним.

За змістом ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Отже, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише доказати повне чи часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

Разом з тим, договір про надання поворотної фінансової допомоги не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.

П. 9 Розділу II Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, що затверджена Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826 (далі по тексту - Інструкція №826), на яку посилається позивач, регламентовано, що рішення про зняття обмежень на здійснення неплатоспроможним банком операцій за правочином (договором), щодо якого було встановлено нікчемність, приймається Фондом за наслідками здійснення Уповноваженою особою Фонду перевірки документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), або на підставі рішення суду про визнання правочину (договору) дійсним, яке набрало законної сили.

Суд приймає до уваги, що вказана інструкція передбачає можливість надання рішення суду про визнання правочину (договору) дійсним, однак позивачем не визначено та судом не встановлено, яку норму матеріального права слід застосовувати до спірних правовідносин.

Таким чином, суд звертає увагу позивача на тому, що такий спосіб та механізм захисту цивільного права не передбачений ст.16 ЦК України, а ч. 2 ст. 215 цього Кодексу визначає таку можливість щодо нікчемного правочину й лише у випадках визначених ч.2 ст.218, ч.2 ст.219, ч.2 ст.220, ч.2 ст.224, ч.2 ст.226 ЦК України.

Крім того, суд зазначає, що у даному випадку спір виник з приводу того, що 10 грудня 2015 року ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" прийняв рішення №3-ТА: віднести до категорії нікчемних та визнати нікчемними із застосуванням наслідків нікчемності, передбачених ст. 216 ЦК України, наступні правочини: всі операції із списання/зарахування (перерахування) грошових коштів, що визначені в Додатках №1-20 до цього рішення.

У Рішенні тимчасової адміністрації ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності» №3-ТА від 10 грудня 2015року зазначено наступне: кошти списані з транзитного рахунку та зараховані на рахунок ОСОБА_5 ; кошти, списані з поточного рахунку ОСОБА_6 та зараховані на рахунок ОСОБА_7 ; кошти, списані з поточного рахунку ТОВ «ДЖИВВАЙП ФІНАКС» на рахунок ОСОБА_8 За всіма іншими нікчемними правочинами кошти в результаті сторнування проводок відобразити на рахунках їх первісних власників.

Тобто, фактично спір виник з приводу дійсності вказаного договору про надання поворотної фінансової допомоги не між сторонами у справі, а з Публічним акціонерним товариством «Юніон Стандарт Банк», оскільки саме банком було прийнято рішення віднести до категорії нікчемних та визнати нікчемними із застосуванням наслідків нікчемності, передбачених ст. 216 ЦК України, зокрема, спірний договір, з яким не погоджуються сторони у справі.

Разом з тим, Публічне акціонерне товариство «Юніон Стандарт Банк» в якості відповідача у справі не визначено, а визначено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідного клопотання позивачем під час розгляду справи заявлено не було.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню також з підстав того, що Публічне акціонерне товариство «Юніон Стандарт Банк» визначене в якості третьої особи та не має статусу відповідача у справі, а суд не може вирішувати питання про права та обов`язки третіх осіб під час ухвалення рішення.

З урахуванням викладеного, оскільки позивач не довів, а в судовому засіданні не було встановлено жодних підстав про наявність визначених статтями ЦК України обов`язкових умов для визнання укладеного договору про надання поворотної фінансової допомоги дійсним, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фірми «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк» про визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги дійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.