Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 758/3396/17

провадження № 61-22107св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє адвокат Коротя Роман Олександрович, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року у складі судді Ларіонової Н. М. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А. М. (далі - приватний нотаріус Київського МНО), про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), договір про надання споживчого кредиту. Того ж дня з метою забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір іпотеки, посвідчений приватниим нотаріусом Київського МНО ЧернокурО. М., відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому ТОВ «Кей-Колект» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення державної реєстрації прав на квартиру. 23 березня 2016 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., за ТОВ «Кей Колект» було зареєстровано право власності на цю квартиру.

Позивачі зазначили, що вважають такі дії відповідача протиправними. Договору, який підтверджує переуступлення права вимоги, згідно з вищевказаним договором іпотеки до ТОВ «Кей Колект» позивачам надано не було. Крім того, окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя вони не укладали з жодною юридичною особою, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну їм квартиру за ТОВ «Кей-Колект». При цьому, вказують, що спірна квартира є їх спільною сумісною власністю, а тому перереєстрацією права власності на ТОВ «Кей-Колект» порушені права обох позивачів, оскільки майно було придбано у шлюбі.

На підставі вказаного ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили скасувати рішення приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 березня 2016 року, яким було здійснено за ТОВ «Кей-Колект» державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виходячи зі змісту позовних вимог та обраного способу захисту порушених прав, дослідженню підлягають не спірні договірні правовідносини, а дії нотаріуса, як суб'єкта, наділеного владними функціями прийняти рішення про державну реєстрацію прав, та які полягають у тому, що нотаріус не мав права приймати спірне рішення та здійснювати спірну реєстраційну дію, а тому вимоги до ТОВ «Кей-Колект» є безпідставними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року рішення місцевого суду скасовано і прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ТОВ «Кей-Колект» не є належним відповідачем у цій справі, тому суд першої інстанції безпідставно здійснив оцінку законності прийнятого приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє адвокат Коротя Р. О., просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою, що у цій справі були порушені правовідносини, які виникли з цивільно-правової угоди, а саме іпотечного зобов'язання, і які повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства і нотаріус не повинен бути відповідачем. Отже, позивачами подавався відповідний позов до ТОВ «Кей-Колект», оскільки саме ТОВ «Кей-Колект» звернувся до нотаріуса для задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у спосіб реєстрації права власності спірної квартири на себе на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» і саме на ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано право власності на квартиру, яка належала позивачам, чим і були порушені їх права.

Крім того, під час ухвалення судових рішень суди залишили поза увагою, що відповідно до пункту 5.2.1 договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Проте, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між сторонами, як спосіб, визначений договором іпотеки, відсутній.

Отже, нотаріус КобелєваА. М., провівши реєстрацію речового права на нерухоме майно, не встановила відсутності суперечностей, факту подання документа, який підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон пов'язує можливість переходу права власності.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки доводи касаційної скарги не узгоджуються з фактичними обставинами справи та нормами чинного законодавства України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2019 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 уклала з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», договір про надання споживчого кредиту.

19 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Чернокур О. М., відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,60 кв. м, житловою площею 18,30 кв. м.

Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до пункту 5.2.1 договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Судами установлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) і ТОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу, за яким ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту і договором іпотеки від 19 грудня 2007 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Рішенням від 23 березня 2016 року приватний нотаріус провела державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1, про що реєстратором внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Частиною першою статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Відповідно до пункту 5.2.1 договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

З матеріалів справи вбачається, що згідно із заявою від 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 визнала право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», надала безумовну згоду ТОВ «Кей-Колект» розпоряджатися даною квартирою на власний розсуд та без будь-яких обмежень, претензій майнового та немайнового характеру до ТОВ «Кей-Колект» не має.

Крім того, з цієї заяви вбачається, що ОСОБА_1 має намір укласти з ТОВ «Кей-Колект» попередній договір купівлі-продажу та/або договір купівлі-продажу з відкладальною умовою та/або основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, до 20 травня 2017 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. (що знаходиться у м. Києві) був внесений запис про прийняте нею рішення від 23 березня 2016 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,6 кв. м, житловою площею 18,3 кв. м. Підставою виникнення права власності був вказаний договір іпотеки від 19 грудня 2007 року.

Крім того, як вбачається з рішення місцевого суду між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) і ТОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу, за яким ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту і договором іпотеки від 19 грудня 2007 року, що встановлено судами.

Однак, в матеріалах справи відсутній вказаний договір факторингу.

Вищевказане свідчить про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін на підставі договору між іпотекодержателем та іпотекодавцем без звернення до суду, який в матеріалах справи відсутній.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову, зазначаючи, що залучений позивачем ТОВ «Кей-Колект» не є юридично заінтересованою особою, до якого звернуті матеріально-правові вимоги позивачів про скасування державної реєстрації права власності, яка проведена приватним нотаріусом КМНО КобелєвоюА. М., виходили з тієї підстави, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин та ТОВ «Кей-Колект» не є належним відповідачем у цій справі.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають встановленим у справі обставинам щодо змісту і характеру відносин між учасниками справи.

Спір виник з приводу порушення права власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на квартиру внаслідок дій ТОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації такого права за ним.

З предмету позовних вимог вбачається, що позивачі заявили вимогу до ТОВ «Кей-Колект».

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Також, за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов'язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Отже, Верховний Суд вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені судом першої інстанції обставини справи засвідчують, що спір виник саме між позивачами і ТОВ «Кей-Колект» з приводу порушення прав позивачів на квартиру внаслідок дій відповідача щодо реєстрації за ним такого права.

За таких обставин, доводи касаційної скарги є обґрунтованими, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, судам необхідно дати оцінку нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_1 від 21 квітня 2017 року про визнання нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» та намір укласти з ним договір купівлі-продажу цієї квартири на предмет того, чи є вона договором між іпотекодержателем та іпотекодавцем про передачу у добровільному порядку у власність ТОВ «Кей-Колект» спірної квартири. Крім того, дослідити договір факторингу та надати йому належну правову оцінку.

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків і відносин. Всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи відповідача, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Оскільки судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє адвокат Коротя Роман Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська