ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2145/18 Номер провадження 22-ц/814/941/19Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 29 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 29 травня 2018 року рішенням Гадяцького районного суду стягнуто з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану бездіяльністю Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, у розмірі 2000 гривень. 10 вересня 2018 року позивач у черговий раз звернувся до Гадяцького РВ ДВС з заявою про невідкладність повідомлення йому про хід виконання рішень Гадяцького районного суду відносно його боржників. Також ОСОБА_2 з даного питання в усній формі звертався до виконуючого обов'язки начальника Гадяцького відділу ДВС. На даний час рішення суду не виконані, тому позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що в його житті відбулися тяжкі зміни, знижено престиж і його ділову репутацію, непоправні втрати здоров'я (путівка в санаторій коштує від 12 тис. грн.)

У зв'язку з зазначеним просив стягнути з Держави Україна на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 29 січня 2019 рокувідмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до Держави Україна в особі Гадяцького районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем його прав, заподіяння йому моральної шкоди та причинно наслідковий зв'язок між ними.

Непогодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив рішення суду скасувати порушення судом, а його вимоги задовольнити. Зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам розумності, справедливості та доброчесності, вважає, що його вимоги підлягають задоволенню оскільки виконавча служба не виконує рішення суду зловмисно в результаті чого він не може отримати гроші на лікування.

Враховуючи ціну позову - 5000 грн. та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Гадяцького РВ ДВС з заявою про повідомлення йому про хід виконання рішень суду відносно боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

25 вересня 2018 року начальником Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Деревянком О.С. направлено ОСОБА_2 відповідь на його заяву, в якій міститься вичерпна інформація про хід виконання рішень суду відкритих за його виконавчими листами.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивачів, вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем не доведено завдання йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням чи бездіяльністю відповідача, не зазначено з чого він виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивачем не обґрунтовано за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) йому заподіяна шкода, не доведено наявність заподіяної моральної шкоди, не надано доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що відповідач обманює як позивача так і суд, адже ним не направлялося ОСОБА_2 відповіді на його заяву від 10 вересня 2019 року, в судове засідання начальник Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Деревянко О.С. для надання пояснень не з'явився, доводів на підтвердження пояснень представника відповідача не надано, отже вбачається підробка документів, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, матеріали справи містять належним чином завірену копію листа-відповіді Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області з зазначенням вих. № 2-34/68/5 від 25 вересня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

При цьому, позивачем не доведено, що при направленні зазначеного листа відповідачем порушено норми чинного законодавства.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся з позовом до Держави України в особі Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, а не до начальника Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Деревянка О.С. Інтереси відповідача в судовому засіданні на підставі довіреності представляв Дубчак О.О., що відповідає вимогам закону.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 29 січня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 09 квітня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко