Ухвала

Іменем України

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 202/7202/18

провадження № 61-6322ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов ОлександрГеннадійович, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року у складі судді Слюсар Л. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту ОСОБА_9, посвідченого 08 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О. Г. за реєстровим № 1767, недійним.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі.

При постановленні ухвали про відкриття провадження у справі суд першої інстанції керувався положеннями статей 175, 177 ЦПК України та виходив із того, що позовна заява відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

ОСОБА_5, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції у зв'язку з порушенням правил підсудності, подала апеляційну скаргу в якій ставила питання про її скасування з огляду на те, що більша частина нерухомого майна, що входить до складу спадщини ОСОБА_9, знаходиться на територій Шевченківського району м. Дніпра.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позовна заява подана з додержанням правил територіальної підсудності, тобто до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

21 березня 2019 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не дослідили наявні у матеріалах справи докази та не встановили, у якому адміністративно-територіальному районі міста Дніпра знаходиться основана частина спірного спадкового майна, не визначили, якою є його вартість, а тому дійшли помилкових висновків про підсудність цієї справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулася із позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Позов обґрунтувала тим, що після смерті ОСОБА_9, відкрилася спадщина, проте у зв'язку з наявністю оспорюваного заповіту на ім'я відповідача, вона, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, позбавлена можливості реалізувати свої права на прийняття спадщини.

До складу спадщини ОСОБА_9 входить сім об'єктів нерухомого майна, найдорожчим із яких є житлова будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто в межах Індустріального району м. Дніпра.

Підсудність справ про спадкування визначається за правилами статті 27 ЦПК України.

Позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна, згідно статті 30 ЦПК України.

За змістом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Таким чином, встановивши, що спір у цій справі виник з приводу нерухомого майна, а вартість житлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є найвищою з поміж іншого спадкового майна ОСОБА_9, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про прийняття цієї справи до свого провадження.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов ОлександрГеннадійович, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик