Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 668/1462/16-ц

провадження № 61-19836св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року у складі судді Кузьміної О. І. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Базіль Л. В., Воронцової Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 17 жовтня 2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 01 березня 2013 року. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 У період шлюбу за спільні кошти подружжя ними придбана у власність квартира АДРЕСА_1, яка оформлена на ім'я ОСОБА_2 Позивач посилалась на те, що зазначена квартира є спільним майном подружжя.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила поділити та визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визнати вказану квартиру його особистою приватною власністю, оскільки вона була придбана за його особисті грошові кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Поділено спільне майно подружжя, виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, виділено у власність ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і їх частки у цьому майні є рівними. Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини квартири змінено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини квартири, визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини спірної квартири, дішов висновку про те, що право власності на іншу 1/2 частини квартири належить ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 28 вересня 2011 року і повторне визнання такого права законом не передбачено.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив із того, що суд апеляційної інстанції не мотивував підстави відхилення доводів ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_1 придбана за кошти, отримані від продажу належного йому з 2007 року на праві приватної власності будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2. Крім того, суди не надали оцінки тій обставині, що спірна квартира придбана через п'ять днів після продажу ОСОБА_2 особистого майна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини квартири змінено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що спірна квартира є спільним майном подружжя, що також підтверджується заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та змістом нотаріально посвідчених договорів: від 23 вересня 2011 року щодо продажу земельної ділянки із недобудовою та від 28 вересня 2011 року щодо купівлі зазначеної квартири. При укладенні зазначеного договору ОСОБА_1 дала згоду чоловікові ОСОБА_2 на купівлю за спільні кошти подружжя зазначеної вище квартири. Вказані договори купівлі-продажу ніким не оспорені та не визнані недійсними повністю чи в окремій його частині. Доводи ОСОБА_2 про те, що недобудований об'єкт готовністю 42 % за адресою: АДРЕСА_2, є його особистою власністю, спростовується сукупністю доказів, що є в матеріалах справи.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до пункту третього частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, зазначав, що квартира придбана ним за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1, але за кошти, які належали особисто ОСОБА_2 Також суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 січня 2017 року відмовлено позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 у проведенні експертизи з визначення ринкової вартості спірної квартири, посилаючись на визнання ОСОБА_1 факту, що дійсна вартість спірної квартири еквівалентна 46 000 доларів США, отже, зазначений факт не підлягає доказуванню.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1, в яких вона просила залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2009 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 01 березня 2013 року шлюб між сторонами розірвано й вказаним рішенням суду встановлено припинення шлюбних відносин із січня 2012 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 19 квітня 2007 року ОСОБА_2 придбав будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 30).

Згідно із договором купівлі-продажу від 23 вересня 2011 року ОСОБА_2 продав земельну ділянку з розташованим на ній об'єктом незавершеного будівництва житловим будинком готовністю 42 % за адресою: АДРЕСА_2, за 382 560 грн, що в еквівалентні 48 000 доларів США (а. с. 33-34, 147-148).

Відповідно до умов зазначеного договору та заяв сторін земельна ділянка належить ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності, оскільки придбана до реєстрації шлюбу. Житловий будинок готовністю 42 %, придбаний за спільні кошти подружжя за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відчужується ОСОБА_2 в інтересах сім'ї за згодою дружини ОСОБА_1 (а.с. 205-207).

Згідно з договором купівлі-продажу від 28 вересня 2011 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 за 66 510 грн (а.с. 35).

При укладенні зазначеного договору ОСОБА_1 дала згоду чоловікові ОСОБА_2 на купівлю цієї квартири за спільні кошти подружжя (а.с. 218).

За клопотанням ОСОБА_2 ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 січня 2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно з висновком від 08 травня 2017 року № 02/17 судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи, виконаної експертом Ларченко Г. І., дійсна вартість об'єкта будівництва готовністю 42 % за адресою: АДРЕСА_2, станом на 23 вересня 2011 року могла становити 49 506 грн 91 коп. При цьому вартість будівельних матеріалів, збережених під час реконструкції, становить 915 грн 45 коп. Конструктивні елементи будівлі під час реконструкції не збереглись. Вартість використаних будівних матеріалів становить 35 629 грн 60 коп.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зміст норми частини третьої статті 61 СК України кореспондує положенням частини четвертої статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ апеляційний суд мотивував підстави відхилення доводів ОСОБА_2 про те, що недобудований об'єкт готовністю 42 % за адресою: АДРЕСА_2, є його особистою власністю.

Згідно із зазначеним висновком експертизи вартість земельної ділянки (яка є особистою власністю ОСОБА_2) за вказаною адресою могла становити 233 232 грн. Співвідношення вартості об'єкта будівництва готовності 42 % та земельної ділянки становить 21/100 (а.с. 393, 410).

Судом апеляційної інстанції встановлено та сторонами не оспорювалося, що придбаний до шлюбу ОСОБА_2 будинок у АДРЕСА_2 під час шлюбу був реконструйований. У результаті реконструкції фактично демонтовано старий будинок та зведено новий - готовністю 42 %, що підтверджується поясненнями позивачки, показами свідка ОСОБА_9, яка пояснювала, що реконструкція будинку у м. Скадовську велась сторонами за спільні кошти, спільними зусиллями, рішенням Виконавчого комітету Скадовської міської ради від 17 лютого 2010 року № 309 про надання містобудівних умов і обмежень забудови, робочим проектом реконструкції жилого будинку, згідно з яким до початку зведення реконструйованого будинку ділянка має бути звільнена від старих споруд (а.с. 173, 181-202).

Окрім того, вказані обставини підтверджуються матеріалами інвентарної справи, в яких зазначено, що конструктивні елементи будинку 1950 року забудови, за адресою: АДРЕСА_2, не збереглись у результаті реконструкції (а.с. 5- 6, 66-67 інв.справи).

Таким чином, об'єкт готовністю 42 %, який зведений подружжям під час шлюбу за спільні кошти, спільними зусиллями в результаті реконструкції дошлюбного будинку ОСОБА_2, за вирахуванням вартості збережених будівельних матеріалів під час реконструкції в сумі 915,45 грн, є спільним майном подружжя та його співвідношення до загальної вартості земельної ділянки із недобудовою, визначеної експертом, становить 17,4 %.

17,4 % із суми 382 560 грн, фактично вирученої за договором купівлі-продажу від 23 вересня 2011 року від продажу земельної ділянки із недобудованим будинком за договірною ціною становить 66 565 грн 44 коп., ця сума майже дорівнює сумі, сплаченій при купівлі спірної квартири - 66 510 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2, про те, що недобудований об'єкт готовністю 42 % за адресою: АДРЕСА_2 є його особистим майном, придбаним до шлюбу і є його особистою приватною власністю.

У цій справі, суд апеляційної інстанції, застосувавши презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, яку позивач за зустрічним позовом не спростував, правильно виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя в період шлюбу та в інтересах сім'ї, а тому дійшов обґрунтованого висновку про її поділ та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини вказаної квартири.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2017 року було зупинено виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2017 року, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк