КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/4809/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Кошель Л.М.

Унікальний №357/3621/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року про роз'яснення рішення суду від 27 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод в користуванні будинком,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з заявою про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод в користуванні будинком.

Просили роз'яснити рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 березня 2017 року в частині того, що стосується того яку саме частину даху та якими саме розмірами необхідно демонтувати; у який саме попередній стан повернути конструкція даху та з яких будівельних матеріалів повинна бути відновлена конструкція даху; хто має отримати дозвільні документи на примусові роботи зазначені у рішенні суду.

В обґрунтування заяви посилались на те, що вказане рішення є незрозумілим стосовно того, яку саме частину (розмір) даху потрібно демонтувати, а також не зазначено у який саме попередній стан повернути конструкцію даху, тобто які елементи даху необхідно демонтувати та які елементи даху необхідно встановити та з яких будівельних матеріалів необхідно відновити елементи даху, враховуючи те що частина житлового будинку квартири №2 збудована в 1917 році, що підтверджується інформацією зазначеною в технічних паспортах. Відповідно до вимог ДБН А.2.2-3:2014 Склад та зміст проектної документації на будівництвом та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» роботи пов'язані зі зміною конструктивних елементів даху заборонено виконувати без дозвільних документів.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року дії ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо повторного звернення до суду з заявою про роз'яснення рішення суду було визнано зловживанням процесуальними правами; заяву ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про роз'яснення рішення суду повернуто заявникам.

Не погоджуючись з ухвалю суду першої інстанції, ОСОБА_3, 05 лютого 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та роз'яснити рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 березня 2017 року.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що судом першої інстанції не було надано правильну оцінку обставинам справи.

Заявники дійсно звертались 30 серпня 2018 року до суду першої інстанції з заявою під назвою «про роз'яснення судового рішення», яка за своєю суттю зводилась до роз'яснення порядку виконання цього рішення.

Невідповідність суті поданої заяви положенням ст.271 ЦПК України була констатована в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року.

Подана заявниками 26 грудня 2018 року стосується саме необхідності роз'яснення незрозумілої частини судового рішення, оскільки допускає декілька варіантів тлумачення.

Зважаючи на те, що від позивача по справі будь-яких пропозицій по вирішенню виниклих питань не надходило, заявники вирішили звернутись до суду.

Будь-яких підстав для відмови у роз'ясненні судового рішення немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Повертаючи заяву заявникам, суд першої інстанції виходив з того, що заявники вже звертались до суду з аналогічною заявою про роз'яснення судового рішення, порушуючи ті самі питання, що і в заяві від 14 січня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до п.11 ч.3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

За умовами ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п.п.1, 3 ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

За умовами ч.3 ст.44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Як вбачається з матеріалів справи 22 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод в користуванні будинком.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні нею частиною житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4 демонтувати надбудовану частину даху в житловому будинку АДРЕСА_1 та повернути конструкцію даху у попередній стан. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі по 4 965,00 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (Том 2 а.с.119-123)

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_3 відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року залишено без змін. (Том 2 а.с.154-158)

Постановою Верховного Суду від 04 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року залишено без змін. (Том 2 а.с.216-219)

30 серпня 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про роз'яснення рішення, просили роз'яснити порядок виконання резолютивної частини рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 березня 2017 року в частині того, якими розмірами необхідно демонтувати частини даху; у який саме попередній стан повернути конструкцію даху та з яких будівельних матеріалів повинна бути відновлена конструкція даху; чи потрібні дозвільні документи на виконання робіт зазначених у резолютивній частині рішення. (Том 2 а.с.225-226)

Відповідно до ч.1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК України (в редакції 2004 року) роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про роз'яснення рішення суду від 27 березня 2017 року в справі №357/3621/16-ц відмовлено. (Том 2 а.с.249-250)

27 грудня 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про роз'яснення судового рішення, просили роз'яснити рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 березня 2017 року в частині того, що стосується того яку саме частину даху та якими саме розмірами необхідно демонтувати; у який саме попередній стан повернути конструкція даху та з яких будівельних матеріалів повинна бути відновлена конструкція даху; хто має отримати дозвільні документи на примусові роботи зазначені у рішенні суду. (Том 3 а.с.2-3)

З аналізу обох поданих заяв вбачається, що вони за своїм змістом та заявленими питаннями, які потребують, на думку заявників, роз'яснення є аналогічними, що є зловживанням процесуальними правами відповідно до положень ст.44 ЦПК України.

Метою ст.44 ЦПК України, якою введено наслідки зловживання процесуальними правами та на яку посилається суд першої інстанції, є саме забезпечення права на справедливий суд та правову визначеність.

Верховний Суд роз'яснив (Постанова Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі №756/5481/15-ц), що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, може підлягати обмеженням, зокрема у разі зловживання процесуальними правами.

Вказане підтверджується рішеннями Європейського суду з прав людини.

У справі «Ф.Г. проти Сполученого Королівства» від 20.04.1999, ЄСПЛ відмовив у задоволенні скарги заявника щодо порушення його права на справедливий суд, оскільки заявник зловживав своїми процесуальними правами, розпочавши, але не підтримуючи справу про наклеп в англійських судах. Цим заявник спричинив шкоду діловим інтересам відповідачів. За таких умов англійські суди припинили судове провадження, що і було оскаржено заявником на підставі ніби-то порушення його права на справедливий суд.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Виходячи з практики ЄСПЛ слід брати до уваги те, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

Згідно рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 та «Наїт - Ліман проти Швейцарії» від 15.03.2018 право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, яка має певну свободу розсуду щодо цього.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.ЕЙ. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на обов'язку сторін належним чином використовувати свої процесуальні права, зазначивши, що «заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

У справі «Авотинш проти Латвії» ЄСПЛ вирішив, що заявник не може скаржитися на ситуацію, до якої призвели його дії або бездіяльність, а саме суд зазначив: «Не отримавши інформацію щодо цього він більшою мірою сприяв, в результаті своєї бездіяльності та неретельності настанню ситуації, щодо якої він скаржився перед судом і яку він міг попередити для уникнення будь - яких збитків».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення заяви заявникам у зв'язку із зловживанням процесуальними правами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль