ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1475/19 Справа № 202/2914/17 Суддя у 1-й інстанції - Влошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 30 кв.м.

З вини ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_2, розташованої поверхом вище, над його квартирою, в період з 13 жовтня 2016 року по 17 лютого 2017 року відбулося три залиття квартири водою, у звязку з тим, що відповідач проводила в квартирі ремонтні роботи.

Перше залиття його квартири відбулось 13 жовтня 2016 року, яке сталося внаслідок проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_3, в якій були зняті радіатори та не встановлені заглушки.

Друге залиття його квартири відбулося 17 жовтня 2016 року з квартири відповідача в результаті несанкціонованого відкриття запірної арматури, котра розташована в підвальному приміщенні будинку, особами, які проводили ремонтні роботи в квартирі відповідача.

Третє залиття з квартири відповідача сталось 17 лютого 2017 року в результаті халатного відношення до мереж водопостачання при проведенні ремонтних робіт.

В результаті трьох затоплень постраждали всі приміщення його квартири, а саме: коридор, санвузол, кухня та кімната. Масштаби та руйнівне пошкодження його квартири зафіксовано актами про залиття від 13 та 17 жовтня 2016 року, 17 лютого 2017 року, складеними уповноваженими особами КВЖРЕП Індустріального району м.Дніпра, а також мешканцями будинку та наочно видно з фототаблиці та відео.

На підставі вищезазначених актів, комісія встановила, зафіксувала та підтвердила той факт, що залиття його квартири відбулось 13 та 17 жовтня 2016 року та 17 лютого 2017 року саме з квартири відповідача.

Внаслідок залиття водою було пошкоджено гипсокартонні стелі, стіни, шпалери в кухні, кімнаті, коридорі, санвузол.

На підставі висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 1170-12, складеного судовим експертом ОСОБА_3, розмір матеріальної шкоди внаслідок залиття водою квартири № 1, яка знаходиться в будинку № 16 по пр.Калнишевського в м.Дніпрі, станом на 15 лютого 2017 року становить 90 576,00 грн.

Посилаючись на ст.ст.22, 319, 322, 323, 1166, 1192 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь відшкодування матеріальних збитків внаслідок залиття квартири у розмірі 90 576,00 грн та 4 200 грн, які були витрачені на проведення вищезазначеного дослідження.

Внаслідок неодноразових затоплень квартири, у нього та членів його сімї погіршився настрій, що приводить до психічного розладу та нервових переживань. Він витратив не мало часу на поїздки до експерта, житлово-будівельної організації, котра обслуговує будинок, правоохоронних органів, органів судової влади, з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди та доведення особи, винної в її заподіяні, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сімю та роботу. Крім того, він не має можливості здійснити самостійно за власні кошти ремонт квартири, оскільки для останнього сума вартості ремонтно-відновлювальних робіт є досить значною, виходячи з отриманого місячного доходу, який витрачається лише на необхідність проживання сімї. Вказані вище обставини спричинили йому ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання. Моральну шкоду оцінює в 50 000 грн, яку на підставі ст.1167 ЦК України просить також стягнути з відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_5) матеріальні збитки, заподіяні залиттям квартири в розмірі 90 576 грн 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в рішенні суду першої інстанції помилково зазначено про те, що встановлена вина відповідача та суд вважав доведеним факт заподіяння нею шкоди позивачеві, оскільки їй належить квартира АДРЕСА_2, проте вона у ній ніколи не проживала.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 26 липня 2008 року.

13 жовтня 2016 року представниками КПЖРЕП, в особі майстра ОСОБА_4, сантехника ОСОБА_5 та власника квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_7.

В графі причина залиття квартири зазначається про те, що залиття сталося із вище розташованої квартири № 5 (з 13 жовтня 2016 року доступу у вищезазначену квартиру відсутній). Наслідки залиття квартири: залиття підвісної стелі, гіпсокартон 16 м.2; стеля шпалери 25 м.2; коридор, стеля пластик 4м.2; стелі в коридорі штукатурка 6,5 м.2; кухня стіна штукатурка 6,5 м.2. Вищезазначений акт затверджений головним інженером КПЖРКП Індустріального району ОСОБА_6

17 жовтня 2016 року представниками КПЖРЕП, в особі майстра ОСОБА_4, та власника квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_8. В графі причина залиття квартири зазначається про те, що залиття сталося із вище розташованої квартири № 5 (17 жовтня 2016 року доступу у вищезазначену квартиру відсутній). Наслідки залиття квартири: санвузол-стеля пластик 2,7 м.2; гіпсокартон- стіни 2,4 м.2; плитка кахель.

17 лютого 2017 року представниками КПЖРЕП, в особі майстра ОСОБА_4, майстра ремонтної групи ОСОБА_7, сантехника ОСОБА_5 та власника квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_8. В графі причина залиття квартири зазначається про те, що залиття сталося із вище розташованої квартири № 5 по халатності мешканців квартири № 5. Наслідки залиття квартири: коридор, стеля пластик 1,2м.2; стіна штукатурка 2,4 м.2; зал шпалери 3 м.2. Вищезазначений акт затверджений головним інженером КПЖРКП Індустріального району ОСОБА_6

Крім того, 17 лютого 2017 року ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 було складено акт, завірений виконавчим директором КВЖРЕП Індустріального району ОСОБА_13, в якому останні підтвердили факт залиття квартири АДРЕСА_8 з квартири АДРЕСА_9 13 жовтня 2016 року, 17 жовтня 2016 року та 17 лютого 2017 року.

Факт залиття квартири АДРЕСА_8 з квартири АДРЕСА_9 13 жовтня 2016 року, 17 жовтня 2016 року та 17 лютого 2017 року також підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_12

Згідно довідки № 4971 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 20 липня 2017 року, власником квартири АДРЕСА_10 є ОСОБА_1. Також у вищезазначеній квартирі з 06 липня 2015 року зареєстрований ОСОБА_15

Залиття квартири позивача сталося три рази, що спричинило йому моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, спричинених в результаті неодноразового залиття належної йому квартири, яка є його єдиним місцем проживання, втраті спокою, отриманні душевних хвилювань, зміні звичного укладу життя.

Встановивши вищезазначені обставини та, керуючись положеннями ст.ст. 22, 1166, 1167, 1192 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не спростовано факт того, що залиття сталося з її вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Зобовязання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобовязання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобовязання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного звязку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, врахувавши, що відповідач не довела відсутність своєї вини у завданні шкоди, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у неї згідно чинного законодавства України не виникає обов'язку відповідати за шкоду, спричинену залиттям квартири позивача, оскільки судом першої інстанції не встановлена її вина та не доведено факт заподіяння нею шкоди позивачеві, оскільки їй належить квартира АДРЕСА_2, проте вона у ній ніколи не проживала не заслуговують на увагу суду, оскільки були предметом розгляду справи у суді першої інстанції, які отримали належну правову оцінку, та спростовуються наступним чином.

Як розяснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний звязок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростувала.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Судові витрати, понесені відповідачем у звязку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

ОСОБА_16