ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4130/19 Справа № 171/2234/17 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Державний професійно-технічний навчальний заклад «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», який є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2018 року, ухваленого суддею Хоруженко Н.В. у місті Апостолове Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного професійно-технічного навчального закладу "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робочих кадрів" (надалі - ДПТНЗ «Апостолівський ЦППРК») про стягнення компенсації з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за час затримки з розрахунку за переробіток у надурочний час, відшкодування моральної шкоди.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що з 03.02.2005 року він працював в ПТУ-85, правонаступником якого є відповідач, на посаді викладача та керівника відділення фізичного виховання. Під час роботи він виконував обовязки за трудовим договором та додатково іншу роботу у понаднормовий час, не передбачену трудовим договором викладав правознавство, однак оплату роботи здійсненої у понадурочний час не отримував. З 12 травня 20005 року його було протиправно звільнено з посади за п. 3 ст. 41 КЗпП. При звільненні розрахунок з ним проведено не в повному обсязі, тому він звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої суми заробітку. Під час розгляду справи про стягнення невиплаченої частини заробітної плати, йому стало відомо, що, крім спірних витрат, йому при звільненні не здійснено розрахунок за роботу у надурочний час. Переробіток у лютому становить 221 годину, у березні 156 годин, у квітні 156 годин. Вказаними діями відповідача йому завдано моральну шкоду. На підставі зазначеного просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за переробіток у надурочний час в період з 12.05.2005 року по день ухвалення остаточного рішення, що становить у сумі 363226,50 грн., та стягнути на його користь заподіяну моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач в порушення трудового законодавства не вів належний облік роботи позивача в надурочний час, тому не проведено належної оплати праці. Вважає, що він виконував педагогічну викладацьку працю вичитуючи предмет основи права, а також виконував роботу керівника з фізвиховання, що підтверджується фотознімками із учнями. Вважає, що відповідачем його педагогічна викладацька праця не була врахована та відповідно оплачена за погодинною оплатою праці, відповідно положення ст.ст.104,106 КЗпП України. Крім того, зазначає що розрахункові відомості та бухгалтерські довідки, є неналежними доказами.

У відзиву на апеляційну скаргу відповідач, просить рішення суду як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено що наказом директора Апостолівського ПТУ-85 № 4-к від 03.02.2005 року позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу до Апостолівського ПТУ-85 керівником фізвиховання з 03.02.2005 року, оплата праці згідно штатного розкладу (а.с. 97).

За штатним розписом ПТУ №85 на 2005 рік передбачена посада керівника фізичного виховання та вказано розмір посадового окладу 388 грн (а.с.152-153).

Наказом директора Апостолівського ПТУ-85 № 14-к від 12.05.2005 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади керівника фізвиховання з 12 травня 2005 року згідно ст. 41 ч. 3 КЗпПУ вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального поступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Наказом ГУ освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації від 29.07.2008 року ПТУ-85 м. Апостолове перейменовано в Державний професійно-технічний навчальний заклад «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», а отже відповідач є правонаступником ПТУ-85 м. Апостолове, з яким позивач перебував у трудових відносинах (а.с.23).

Згідно довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» від 04.10.2018 року за період роботи з 03.02.05 року по 12.05.05 року позивачу ОСОБА_1: нараховано дохід за лютий 570,49 грн., з яких утримано до ПФ 11,41 грн., інші утримання 68,79 грн., до виплати 490,29 грн., - нараховано дохід за березень 596,32 грн., з яких утримано до ПФ 11,93 грн., інші утримання 89,70 грн., до виплати 494,69 грн., - нараховано дохід за квітень 175,95 грн., з яких утримано до ПФ 3,52 грн., інші утримання 8,63 грн., до виплати 163,80 грн. (а.с.154)

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року справа 171/51/15-ц позов ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсаційних коштів у звязку з перебуванням на лікарняному, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату 205,01 грн., 596,32 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої невиплатою компенсаційних коштів за період тимчасовою непрацездатності, що разом складає 801,33 грн. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.123-130).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року скасовано в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», яке є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», яке є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 12.05.2005 року по 30.03.2018 року в сумі 5000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 133-141).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не працював понаднормований час, його педагогічне навантаження складало 40 год. на тиждень, що відповідає ч.1 ст.50 КЗпП України нормі тривалості робочого часу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його вірним, постановленим із дотримання вимог законодавства, з огляду на наступне.

Між сторонами виник спір стосовно виплати позивачу ОСОБА_1 при звільненні компенсації за переробіток у надурочний час, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Звертаючись до суду із заявленими вимогами, позивач посилався на ті обставини, що ним виконувалась робота, як керівника з фізвиховання, так і педагогічна викладацька праця з основ права, яка мала бути оплачена за погодинною оплатою праці за понадурочний час.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів роботи позивача ОСОБА_1 понадурочний час, як підставу для задоволення позову.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Умови оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери було визначено постановою КМУ від 07.02.2001 року № 134, на виконання якої наказом Мінстерства освіти і науки України № 161 від 29.03.2001 року затверджено розміри посадових окладів (ставок заробітної плати) працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ.

Згідно положень додатку № 4 наказу Міністерства освіти і науки України 29.03.2001 року № 161 визначено розмір посадового окладу керівника фізичного виховання професійно-технічного навчального закладу з 01.04.05 року у розмірі від388-430 грн.

Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти № 102 від 15.04.1993 року передбачено право установ та закладів освіти вирішувати питання в галузі організації та оплати праці, зокрема, встановлювати надбавки, доплати, премії, матеріальну допомогу.

У наказі директора ПТУ-85 № 4-к від 03.02.2005 року про призначення ОСОБА_1 на посаду керівника фізичного виховання зазначено про здійснення оплати праці згідно штатного розпису , оплата праці згідно штатного розкладу. За штатним розписом ПТУ №85 на 2005 рік передбачена посада керівника фізичного виховання та вказано розмір посадового окладу 388 грн (а.с.152-153).

Згідно наказу № 120 від 26.08.04 року затверджено педагогічне навантаження викладачів, керівнику фізичного виховання встановлено педагогічне навантаження 360 годин на рік. (а.с. 111-114).

Наказом № 29 від 08.02.05 року в звязку зі звільненням ОСОБА_2 розподілені навчальні години, зокрема основи правових знань гр..42, грІІДГ, гр.. ІІКУХ ОСОБА_1 (а.с. 89).

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги позивача, що

розрахунково-платіжні відомості та відомості бухгалтерського обліку є неналежними та недопустимим доказами у справі.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Колегія суддів досліджуючи розрахунково-платіжні відомості, що містяться в матеріалах справи, вважає їх належними та допустимим первинними документами бухгалтерського обліку, в яких містяться відомості про відпрацьований позивачем та іншими викладачами час, нараховану заробітну плату, утримані податки, а також нараховані надбавки, доплати. Розрахунково-платіжні відомості завірені печаткою відповідача, місять підпис уповноваженої особи, що не викликає сумнівів суду у їх правдивості та достовірності (а.с.82-110). Доводи апеляційної скарги позивача про їх фіктивність, ґрунтуються на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 2 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати та передбачено, що до неї входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови введення та розмір надбавок, доплат, премій, винагородження та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вищезазначених вимог.

Як видно з розрахунково-платіжних відомостей позивачу ОСОБА_1 нарахована та виплачена заробітна плата за лютий 18 днів (144 години+51 год), березень 22 дні робочі(175 годин+36 год.); за квітень 6 роб. днів 2005 року (48 годин +15 год). З урахуванням оплати праці, як за посадовим окладом, керівнику фізичного виховання так і викладачу з основ права за погодинною оплатою праці. Фактичні дані спростовують посилання позивача в апеляційній скарзі, що йому не була нарахована та виплачена заробітна плата за погодинною оплатою праці, як викладачу з основ права.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що педагогічне навантаження позивача ОСОБА_1, не перевищувало норму тривалості робочого часу, оскільки не перевищує 40 годин на тиждень, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 50 КЗпПУ, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження судом першої інстанції обставин справи та неналежне мотивування висновків суду є надуманим та спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року № 4909/04).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: