Справа № 754/4361/19
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2019 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А., розглянувши заяву позивача - ОСОБА_1, про забезпечення позову по цивільній справі №754/4361/19 за позовомОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації, щодо нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває вищевказана цивільна справа.

Ухвалою від 27 березня 2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Зокрема, вказаною ухвалою в межах забезпечення позову накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Однак, 05.04.2019 року до суду від позивача знову надійшла заява про забезпечення вищевказаного позову, шляхом заборони ПАТ «УКРСОЦБАНК», за яким у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартир, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності: 30184187) вчиняти дії пов'язанні зі зняттям з реєстраційного обліку та виселенню всіх її мешканців, проникати до даної квартири без згоди позивача, ставити на реєстраційний облік будь-яких осіб, користуватися будь-яким способом квартирою без згоди позивача, а також укладати договори оренди.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 вказував на те, що у вищевказаній квартирі зареєстровані та проживають члени його родини: його дружина ОСОБА_3, разом із малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батько ОСОБА_5 та позивач. Дана квартира є єдиним житлом родини. На телефон позивача та номери телефонів його дружини та батька продовжують телефонувати особи, які представляються представниками відповідача і теперішнього власника спірної квартири та постійно погрожують примусовим виселенням без рішення суду та Державної виконавчої служби. Позивач та його родина вимушені постійно знаходитись в квартирі для того, щоб протидіяти реалізації цих погроз. В разі незаконного примусового виселення позивачу та його родині буде завдана матеріальна шкода, а також будуть порушені гарантовані Конституцією України права, а також можливе порушення прав малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Європейський суд у п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальний виклад кожного аргументу. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, пов'язані з законодавством, традиціями, юридичними висновками, формулюванням рішень, що існують у державах-учасницях. Таким чином, питання про те, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що вбачається зі ст. 6 Конвенції, може бути з'ясовано тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається наявність спору про право власності на вказану квартиру, що і було підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на означену квартиру. Наразі, на думку суду є не доцільним вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони до вчинення дій, позаяк накладення арешту на квартиру повністю включає в себе заборону щодо вчинення будь-яких дій стосовно спірного майна.

Крім того, позивачем лише у поданій до суду заяві про забезпечення позову вказано про те, що сторонні особи намагаються чи будуть намагатись здійснити дії для зняття з реєстрації його та його сімї та виселення із спірного житла, однак про це вказано лише в заяві, але не надано жодних письмових доказів, які б це підтверджували.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149, 151 - 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача - ОСОБА_1, про забезпечення позову по цивільній справі №754/4361/19 за позовомОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації, щодо нерухомого майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: