Справа № 148/1493/18
Провадження № 22-ц/801/618/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуСправа № 148/1493/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання договору оренди землі недійсним,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Саламаха О. В., дата складання повного тексту рішення 16 січня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, площею 4,8454 га, кадастровий номер :01:003:0044, яка розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Однак користуватися даною земельною ділянкою не має можливості, оскільки нею, незаконно користується ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на підставі договору, укладеного нібито з позивачем. Довідавшись в жовтні 2016 про існування такого договору, позивач неодноразово зверталася до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» з проханням повернути належну їй земельну ділянку, оскільки вона бажає самостійно її обробляти, проте їй було відмовлено, мотивуючи тим, що остання систематично отримувала орендну плату, яку товариство їй видавало.

Позивач договір не підписувала, оскільки в період з 01 жовтня по 26 жовтня 2012 року знаходилася разом зі своїм сином на лікуванні у Вінницькій обласній дитячій лікарні. Крім того, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 11 липня 2018 року підпис в графі «Орендодавець» перед її прізвищем у договорі оренди землі № 174/Б від 25 жовтня 2012 року та підпис у графі «Від орендодавця земельну ділянку передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду перед прізвищем ОСОБА_3 виконаний не самою ОСОБА_3, а іншою особою.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір оренди землі №174/Б від 25 жовтня 2012 року, зареєстрований реєстраційною службою Тульчинського району Головного управління юстиції у Вінницькій області, індексний номер: 21727780 від 12 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі № 174/Б від 25 жовтня 2012 року, зареєстрований реєстраційною службою Тульчинського району Головного управління юстиції у Вінницькій області, індексний номер: 21727780 від 12 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина».

Стягнуто з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено позовні вимоги, оскільки відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи за № 3679/3680/18-21 від 11 липня 2018 року ОСОБА_3 договір оренди землі № 174/Б від 25 жовтня 2012 року не підписувала, тому з наведеного випливає, що підписання оспорюваного договору оренди землі не відповідало волевиявленню позивача та було здійснено всупереч бажанню ОСОБА_3, що свідчить про порушення істотних умов договору та його невідповідність вимогам статті 203 ЦК України. Позивач не надавала повноважень на укладення й підписання оспорюваного договору оренди землі іншій особі, що свідчить про відсутність у останньої волевиявлення на укладення оспорюваного договору.

Суд також зазначив, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки вона дізналася про існування оспорюваного договору оренди землі лише у 2016 році, також доведено той факт, що позивач особисто не отримувала орендну плату, замість неї отримував її чоловік, який вважав, що ця плата за договором укладеним батьком позивача з ПП «Україна Нова».

Аргументи відповідача про те, що позивач уповноважила особу від товариства для реєстрації оскаржуваного договору, а тому строк позовної давності нею пропущено суд визнав необґрунтованими, оскільки згідно з довіреністю від 03 жовтня 2013 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4Г, бути її представником, однак всі дії з реєстрацією даного договору виконувала ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 21727780 від 16 травня 2014 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до довіреності від 15 вересня 2013 року, яка була підписана позивачем, ОСОБА_3 було уповноважено ОСОБА_4 бути її представником з питань, які будуть повязані із державною реєстрацією договору оренди земельної ділянки (паю), що належить їй на праві приватної власності та укладеного нею із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». Отже станом на 15 вересня 2013 року позивач знала про існування спірного договору оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що про існування оскаржуваного договору оренди землі від 15 травня 2012 року позивач дізналася коли отримала копію договору оренди землі в жовтні 2016 року, звернувшись до відповідача, а тому строк позовної давності нею не пропущено. Спірний договір оренди землі вона не підписувала, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Згідно державного акту серії ІІІ-ВН № 032640, кадастровий номер :01:003:0044, виданого Тульчинською районною державною адміністрацією 14 лютого 2003 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 4,8454 га, яка розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогоспосподарського виробництва /а. с. 6/.

Відповідно до договору оренди № 174/Б від 25 жовтня 2012 року, позивач передав відповідачу у користування земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0044, площею 4,8454 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, строком на 5 років /а. с. 7-8/. Державну реєстрацію даного договору проведено 16 травня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 21727780 від 16.05.2014 /а. с. 9/.

В подальшому, позивач звернулася з заявою до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» в якій просила належну їй земельну ділянку повернути як власнику, оскільки її використовують в незаконний спосіб, інакше повідомила, що буде звертатися до правоохоронних органів з заявою про злочин /а.с. 10/.

Згідно відповіді ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на вищезазначену заяву, дане товариство користується земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0044, площею 4,8454 га законно, пояснюючи наступним. Позивач систематично отримувала оренду плату за користування даною ділянкою. Крім того, для реєстрації договору оренди позивачем надано довіреність, посвідчену 05 вересня 2013 року секретарем Кирнасівської селищної ради, на уповноважену особу від товариства /а. с. 12/.

В період з 01 жовтня по 06 жовтня 2012 року позивач разом зі своїм сином ОСОБА_7 знаходилася на лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні, що підтверджується випискою медичної карти стаціонарного хворого № 11047 /а. с. 15/.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи за № 3679/3680/18-21 від 11 липня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0000175, проведеної Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис в графі «Орендодавець» перед прізвищем «ОСОБА_3О.» у договорі оренди землі № 174/Б від 25 жовтня 2012 року та підпис у графі «Від орендодавця земельну ділянку передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду перед прізвищем «ОСОБА_3О.» виконані не самою ОСОБА_3, а іншою особою /а. с. 71-74/.

Встановивши обставини у справі суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивачем доведено підстави заявлені у позові, оскільки відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи за № 3679/3680/18-21 від 11 липня 2018 року ОСОБА_3 договір оренди землі № 174/Б від 25 жовтня 2012 року не підписувала, а тому волевиявлення позивача ОСОБА_3 не було, що свідчить про порушення істотних умов договору та його невідповідність вимогам статті 203 ЦК України. Позивач не надавала повноважень на укладення й підписання оспорюваного договору оренди землі іншій особі, що свідчить про відсутність у останньої волевиявлення на укладення оспорюваного договору.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову колегія суддів вважає помилковим та таким, що зроблений з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не застосував до позовних вимог строки позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, так як про порушення свого права вона дізналася ще у 2013 році.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Обґрунтовуючи пропуск позивачем строку позовної давності відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що позивач уповноважила особу від товариства для реєстрації оскаржуваного договору, а тому строк позовної давності нею пропущено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача та вважає, що позивач була обізнана про існування оспорюваного договору оренди землі ще у жовтня 2013 року, оскільки нею було видано довіреність від 03 жовтня 2013 року, якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з питань для яких не є обовязковою її особиста участь та допускається представництво і які будуть повязані із державною реєстрацією договору оренди земельної ділянки (паю), що належать їй на праві приватної власності та укладеного нею із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

При цьому, ОСОБА_3 інших договорів оренди землі з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» не укладала, а тому позивач була обізнана про існування договору оренди землі № 174/Б від 25 жовтня 2012 року ще у жовтні 2013 році, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є початком перебігу позовної давності. Видана нею довіреність від 03 жовтня 2013 року позивачем не скасовувалась.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п. 11постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», звертає увагу судів, які встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що місцевим судом при ухваленні рішення допущено неповноту зясування обставин, що мають значення для справи,порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057 гривень 20 копійок.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 січня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 /ідентифікаційний код / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» // судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057 гривень 20 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_8 Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.