ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/530/19 Номер провадження 22-ц/814/1281/19Головуючий у 1-й інстанції Шелест І.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Ряднина І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Основ'янському районі м.Харкова Харківської області про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в Червонозаводський районний суд м.Харкова з позовом до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Основ'янському районі м.Харкова Харківської області про стягнення збитків.

Позов обгрунтовано тим, що станом на 21.11.2014 року він мав стаж суддівської роботи 39 років 11 місяців. У жовтні 2014 року позивач звернувся до Верховної ради України з проханням звільнити його у відставку, але по теперешній час з посади судді Апеляційного суду Харківської області він не звільнений. Починаючи з 01.12.2014 року заробітну плату йому виплачували не в повному обсязі, а саме за 2015 рік ним недоотримано суддівську винагороду у розмірі 344597, 66 грн; за 2016 рік недоотримано 400092, 85 грн; за 2017 рік недоотримано 1023832,08 грн; за січень-листопад 2018 року 1104460,83 грн.

Порушення його прав полягає в тому, що всупереч вимогам Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року, який є базовим для встановлення заробітної плати суддям, йому виплачувалася заробітна плата в розмірі 10 прожиткових мінімумів. В той же час, згідно приведеного Закону, йому посадовий оклад повинен був встановлюватися у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, з урахуванням обласного коефіцієнту 1,1 з додаванням 80 % від посадового окладу за вислугу років та 15% від окладу за науковий ступень кандидата юридичних наук.

Конституційний суд України 04.12.2018 ухвалив рішення, яким положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 року у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року, а також положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року, були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо суддівської винагороди йому було заподіяно майнову шкоду у виді невиплати винагороди судді у належному розмірі, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України. Розмір завданої шкоди складає 2872983, 42 грн. Крім того, зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України на його користь також підлягає стягненню сума недоотриманої винагороди судді з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від невиплаченої суми.

Позивач просив суд стягнути солідарно з Державного бюджету України та Управління Державної казначейської служби України в Основ*янському районі м. Харкова Харківської області на користь ОСОБА_2 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України грошові кошти у розмірі 2 872 983, 42 грн. в рахунок відшкодування збитків, інфляційні втрати у загальній сумі 282 914, 28 грн. та три відсотки річних у загальному розмірі 85 734, 21 грн.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2019 рокуу відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Основ'янському районі м.Харкова Харківської області про стягнення збитків відмовлено, у звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, як таку, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, та направити справу для розгляду по суті до Червонозаводського районного суду м.Харкова.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що висновок суду про віднесення спору на вирішення до адміністративного суду є помилковим. Так, невизнання права на отримання відшкодування, закріпленого у ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, стосується цивільних прав позивача. Скаржник вважає, що будь-яких вимог публічно-правового характеру він не заявляв.

Також зазначає, що районний суд безпідставно позбавив (обмежив) його права на звернення в суд за захистом своїх порушених прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Основ'янському районі м.Харкова Харківської області про стягнення збитків, суд виходив із того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки за субєктним складом та предметом спору дані правовідносини повязані з виконанням владних управлінських функцій, а отже має місце публічно-правовий спір.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п.2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на положення статті 19 ЦПК України, статей 4, 19 КАС України не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом не публічного, а цивільного права, зокрема права на відшкодування завданої шкоди (збитків). У такому випадку це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права.

Оскільки, як зазначає ОСОБА_2, невиплатою щомісячної винагороди судді йому завдано шкоди, відщкодування якої передбачено ст.152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, тобто порушено цивільне право, такий спір піддягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин та з врахуванням того, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала Червонозаводського районного суду м.Харкова- скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст. 379, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2019 року скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Основ'янському районі м.Харкова Харківської області про стягнення збитків- повернути до Червонозаводського районного суду м.Харкова для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

ОСОБА_3