РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/115/19

Провадження № 22-ц/4815/550/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідачі старший державний виконавець Дубенського МРВ ДВС

ГТУЮ в Рівненській області ОСОБА_5,

приватний нотаріус ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року (постановлену у складі судді Ралця Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_4 до старшого державного виконавця Дубенського МРВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області Бабич Любові Павлівни, приватного нотаріуса ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування правових актів, визнання недійсними правочинів, -

в с т а н о в и в :

21 січня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до старшого державного виконавця Дубенського МРВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області Бабич Любові Павлівни, приватного нотаріуса ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування правових актів, визнання недійсними правочинів, у якій просила суд визнати незаконними та скасувати постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу і акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08.06.2018 року старшого державного виконавця Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_5 по виконавчому провадженню ВП №54577043 при примусовому виконанні виконавчого листа №559/376/16-ц, виданого Дубенським міськрайонним судом 12.10.2016 року, про стягнення з неї на користь ОСОБА_7 263 331,67 грн; визнати недійсним свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, загальною площею 0.25 га кадастровий номер №05:001:0031 по вул.Л.Українки, 11 (15) в с.Варковичі Дубенського району Рівненської області, посвідчене 14.06.2018 року приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу ОСОБА_6; визнати недійсними договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, загальною площею 0.25 га кадастровий номер №05:001:0031 по вул. Л.Українки, 11(15) в с.Варковичі Дубенського району Рівненської області, укладені між ОСОБА_7 і ОСОБА_8, посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Окрім позовної заяви 21 січня 2019 року, ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову, у якій просила суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_8 до вирішення спору проводити відчуження житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по вул. Л. Українки, 11 (15) в с. Варковичі Дубенського району Рівненської області та створювати їй будь-які перешкоди в користуванні та володінні цими обєктами.

Заява мотивована тим, що на даний час ОСОБА_8 вимагає виселення її з житлового будинку, що розташований за адресою по вул. Л. Українки, 11 (15) в с. Варковичі Дубенського району Рівненської області та створювати їй будь-які перешкоди в користуванні цими обєктами.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_4 повернуто особі, яка її подала.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що у заяві не обґрунтовано необхідності застосування заходів забезпечення позову, не додано документу, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви та, в порушення вимог п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, .не наведено відомостей, потрібних для забезпечення позову.

01 березня 2019 року ОСОБА_4 подано до суду апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом незаконно повернуто її заяву про забезпечення позову.

Вказує, що ОСОБА_7 неправомірно, на підставі постанови і акту старшого державного виконавця Дубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_5 від 08.06.2018 року під час оскарження дій в судовому порядку оформив на себе право власності на належний їй житловий будинок та земельну ділянку по вул. Л. України в с. Варковича Дубенського району Рівненської області, та подарував їх своїх матері ОСОБА_8

На даний час ОСОБА_8 вимагає від неї виселення з будинку та наявна загроза його відчуження третій особі.

Пояснює, що при поданні позовної заяви вона просила звільнити її від сплати судового збору, в тому числі і за розгляд її заяви про забезпечення позову, на підставі закону України "Про судовий збір".

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч.1, ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, забороною вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що внаслідок певних дій може утруднитися чи унеможливитися виконання судового рішення по даній справі.

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсним свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, загальною площею 0.25 га кадастровий номер №05:001:0031 по вул. Л.Українки, 11 (15) в с.Варковичі Дубенського району Рівненської області, та визнання недійсними договорів дарування вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, укладених між ОСОБА_7 і ОСОБА_8

У такому майновому спорі вимога про заборону відчуження спірного нерухомого майна спрямована на недопущення зміни правового статусу нерухомого майна та його збереження до вирішення справи.

До позовної заяви та заяви про забезпечення позову, ОСОБА_4 долучила заяву про звільнення від сплати судового збору, у якій просила звільнити її, на підставі ч. 3 ст. 136 ЦПК України та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду ("Perez de Raela Cavaniles v. Spain", "Beles and others v. the Czech Republic", "RTBF v. Belgium").

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним ("Жоффр де ля Прадель" проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції, повернувши заяву про забезпечення позову, зокрема, з підстав не сплати останньою судового збору, не розглянув питання звільнення її від сплати судового збору, що в подальшому може призвести до порушення її прав на доступ до суду, що передбачене ст. 6 Конвенції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ОСОБА_10 ОСОБА_1

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_3