22-ц/804/636/19
264/3830/18

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 264/3830/18

Номер провадження 22-ц/804/636/19

16 квітня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Зайцевої С.А. Попової С.А.

за участю секретаря Єфремової О.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у складі судді Матвєєвої Ю.О.

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2018 року позивач звернулась із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 04 червня 2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 213. Від шлюбу народились діти син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя між сторонами не склалося, між ними існують стійкі неприязні відносини, подальше сумісне життя з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам дітей, тому просить суд розірвати шлюб.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 04 червня 2015 року між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) О.В., ІНФОРМАЦІЯ_4 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 213 - розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище «Горнакова».

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року скасувати та провадження по справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано ч.3 ст. 109 СК України та невірно застосована ст. 56 Сімейного кодексу України, оскільки розірвання шлюбу не відповідає дійсному його волевиявленню та не відповідає інтересам дітей. Зазначає, що суд під час ухвалення оскаржуваного рішення припустився формалізму та не дослідив фактичні взаємовідносини подружжя; сам факт предявлення позовної заяви не є підставою для її задоволення, тоді як позивач повинен довести необхідність розірвання шлюбу. Зазначає, що під час розгляду справи, він просив суд надати подружжю шестимісячний строк на примирення, проте, судом безпідставно було надано такий строк тривалістю два місяці та не взяв до уваги наявність двох дітей, однин з яких є дитиною з інвалідністю, та який потребує тривалого лікування та реабілітації.

09.04.2019 року електронною поштою ОСОБА_1 надала заперечення на апеляційну скаргу, яка за змістом відповідає вимогам щодо відзиву на апеляційну скаргу, в якій позивач категорично заперечує проти збереження сімейних відносин з відповідачем, оскільки у зворотному випадку, враховуючи, що відповідач застосовував фізичне та психічне насилля в сімї, це буде не тільки суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, але й бути небезпечним для її життя та здоровя, а також для життя та здоровя дітей.

ОСОБА_1, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не зявилась, (а.с.178-179), просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 розгляну за її відсутність( а.с. 165), що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за відсутність позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу задовольнити, судове рішення скасувати, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія І-НО № 428213, виданого 04 червня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області, 04 червня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 213. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище «Горнакова». Від спільного подружнього життя подружжя мають двох малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Судом також встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2017 року, позивач та відповідач окремо проживають за різними адресами.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинені з листопада 2017 року, окреме проживання та відсутність бажання спілкуватись свідчить про неможливість збереження шлюбу. У свою чергу, примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З метою збереження сімї за клопотанням відповідача судом було надано сторонам двомісячний строк на примирення, який позитивних результатів не дав, позивачка своєї позиції стосовно розірвання шлюбу та ставлення до відповідача не змінила, бажання зберегти сімю та продовжувати шлюбні стосунки не має.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п'ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

В суді першої інстанції позивачка стверджувала, що однією сімєю з відповідачем вона не проживає з листопада 2017 року, категорично заперечує проти збереження сімї, шанси на возєднання родини відсутні, бажання проживати однією сімєю вона не має, оскільки відповідач принижує її людську гідність, для виховання дітей їй потрібен спокій та рівновага, що в сумісному з відповідачем житті досягнути не можливо. Строк на примирення, який було надано судом, жодним чином не змінив її ставлення, тому вважає доцільним розірвання шлюбу.

Відповідачем апеляційна скарга мотивована тим,що суд не взяв до уваги доводи відповідача про необхідність надання шестимісячного строку для примирення та збереження сім'ї. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував конкретні обставини справи, а саме наявність двох дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, та позивач не наводить доказів, яким чином збереженння сімейних відносин буде протирічити інтересам дітей.

Згідно статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦПК України)

Отже, надання додаткового строку для примирення, як і тривалість такого строку (але не більше шести місяців), є виключно правом суду, а не його обов'язком.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року в інтересах збереження сім'ї сторонам надано строк для примирення - два місяці.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім'єю та спільно виховують дітей.

Натомість, сторони не заперечують, що з листопада 2017 року не проживають однією сімєю, живуть за різними адресами, та позивачка категорично заперечує поновлення сімейних відносин.

Встановивши, що збереження шлюбу неможливе, суперечать інтересам позивача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Посилання відповідача на те, що збереження шлюбу необхідно для мети спілкування, виховання дітей, та лікування дитини з інвалідністю, є неслушним аргументом, оскільки питання участі одного з батьків у вихованні дітей є предметом іншого позовного провадження, яке наразі перебуває на розгляді в суді, та судова колегія погоджується з висновками суду, що вказана обставина не може бути основоположною в питанні збереження сімї з огляду на незгоду позивачки продовжувати шлюбні стосунки.

Доводи відповідача , що судом першої інстанції помилково застосована ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України не спростовують висновків суду, оскільки судом дана норма статті застосована у взаємозвязку зі ст. 51 Конституції України, 24 Сімейного кодексу України, ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, ст. 110 Сімейного кодексу України.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

У свою чергу, заперечення відповідача, що назва відзиву на апеляційну скаргу, наданою позивачем 09.04.2019 року електронною поштою на адресу апеляційного суду, має назву, що не відповідає вимогам ст. 360 ЦПК України, а саме містить назву як «заперечення» на апеляційну скаргу, а не «відзив», не є тією підставою, що унеможливлює прийняття її до уваги, оскільки за змістом така заява відповідає вимогам ст. 360 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

ОСОБА_9