ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Чернівці

Справа №720/1354/17

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» до ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_3 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2019 року (головуючий у 1-й інстанції Вівчар Г.А.),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 23 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0, умови якого позичальник неналежним чином не виконував.

Рішенням Новоселицького районного суду від 12 листопада 2010 року з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто солідарно заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 71135 грн та 831 грн 35 коп. судових витрат, всього на загальну суму 71966 грн 60 коп.

26 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо виконання зазначеного рішення суду.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №0.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/394/19 Категорія 27

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2015 року замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» за виконавчим листом № 2-1175/2010 про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованості за кредитним договором №0 на загальну суму 71966 грн 60 коп.

26 травня 2017 року між ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінанс консалтинг захід» укладено договір відступлення права вимоги №2.05.17-ДГ, відповідно до якого ТОВ «Фінанс консалтинг захід» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 за кредитним договором №0 від 23 серпня 2007 року.

Рішення суду станом на 01 серпня 2017 року не виконано.

Просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь за період з 30.08.2014 року по 01.08.2017 року 3% річних в сумі 6311 грн 37 коп., індекс інфляції в сумі 67286 грн 65 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3на користь ТОВ «Фінанс консалтинг захід» борг в сумі 72970 грн 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс консалтинг захід» судові витрати в сумі 1600 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норми матеріального права.

Доводи мотивує тим, що судом не застосовано наслідки спливу позовної давності до вимог позивача, про застосування якої ним подано відповідну заяву.

Просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, стягнуто заборгованість за кредитним договором, яке боржниками не виконано. Оскільки спір стосується порушення грошового зобов'язання, то є підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України в межах загальної позовної давності.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10890 доларів США з кінцевим терміном повернення до 22 червня 2014 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 були укладені договори поруки №135987 та №135980 від 23 серпня 2007 року, відповідно до яких поручителі несе солідарну відповідальність перед кредитором у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань боржником.

Рішенням Новоселицького районного суду від 12 листопада 2010 року з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто солідарно заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 71135 грн та 831 грн 35 коп. судових витрат, всього на загальну суму 71966 грн 60 коп.

26 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо виконання зазначеного рішення суду.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №0.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2015 року замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» за виконавчим листом № 2-1175/2010 про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованості за кредитним договором №0 на загальну суму 71966 грн 60 коп.

26 травня 2017 року між ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінанс консалтинг захід» укладено договір відступлення права вимоги №2.05.17-ДГ, відповідно до якого ТОВ «Фінанс консалтинг захід» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 за кредитним договором №0 від 23 серпня 2007 року.

Зі спадкової справи №18/2018 від 18 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 помер, після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Рішення суду станом на 01 серпня 2017 року не виконано.

Згідно розрахунку ТОВ «Фінанс консалтинг захід» відповідачі зобов'язані сплатити 3% річних за період з 30.08.2014 року по 01.08.2017 року в сумі 6311 грн 37 коп. та індекс інфляції в сумі 67286 грн 65 коп.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у справі, яка переглядається, є національна валюта - гривня.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом указаної статті нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у визначений кредитним договором строк отримані грошові кошти не повернули, рішення суду про стягнення з них кредитної заборгованості не виконали, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 625 ЦК України й обґрунтовано стягнув із позичальників на користь правонаступника позикодавця суму фінансової санкції у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 6311 грн 37 коп. та інфляційних витрат у розмірі 67286 грн 65 коп. Правильність розрахунку трьох процентів річних та інфляційних витрат відповідачами не заперечувалося.

Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Тобто початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у особи права на позов та можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» звернулося до суду з указаним позовом про стягнення інфляційні втрати та три проценти річних, нарахованих на суми, стягнуті судовим рішенням, починаючи з 31 серпня 2014 року по 01 серпня 2017 року, тобто за три роки, які передують зверненню до суду (у межах загальної позовної давності).

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, який слід обраховувати з дня ухвалення рішення Новоселицьким районним судом, тобто з 12 листопада 2010 року та який сплив 12 листопада 2013 року.

Так, аналіз змісту наведених вище норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно врахував правову природу нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко