РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/20493/18

Провадження № 22-ц/4815/509/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року (ухвалене у складі судді Галінської В.В., повний текст рішення суду 21 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

31 травня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 21.11.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Сімейне життя у них не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дитини.

Спільно не проживають, не ведуть спільного господарства та, майже, не спілкуються.

Збереження сімї та подальше спільне проживання разом з відповідачем є неможливим.

Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_5, який зареєстрований 21.11.2015 року Рівненським районним відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 131, а також стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7, 07.06.2016 року, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 131, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допущено до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що у відповідності до положень ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, те, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, відповідач є працездатним, фізично здоровим, може працювати та виконувати обовязок по утриманню дитини, суд вважав за необхідне стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

20 лютого 2019 року представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду, в частині визначення розміру аліментів, які підлягають до стягнення на користь ОСОБА_4, на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, зменшивши їх розмір з 3000 грн до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_5 немає можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі.

Вказує, що він не працевлаштований та має нерегулярний дохід.

Навчається у Львівському торговельно-економічному університеті, що підтверджується довідкою про навчання, викликами на навчання, договором про надання освітніх послуг, у звязку з чим має зобовязання сплатити 16 150 грн за навчання на магістратурі.

Відповідач має кредитні зобовязання, оскільки брав кредитні кошти у банку на потреби сімї, які на даний час погашає, що підтверджується виписками із банку, копії яких наявні у матеріалах справи.

У звязку з поганим станом здоровя, а саме хронічним гастродуоденітом, езофагітом, ГЕРХ, він непридатний до військової служби.

18 березня 2019 року представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_9 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що з поданих відповідачем документів вбачається, що він закінчує навчання у лютому 2019 року.

Кредитні зобовязання відповідача не є належним доказом його складного матеріального стану, так як матеріали справи не підтверджено того, що кредитні кошти бралися та були витрачені на потреби сімї. Суми надходжень коштів на погашення кредитної заборгованості 325462,95 грн та 119400,81 грн підтверджують, що відповідач є матеріально забезпеченим.

Наданий відповідачем епікриз № 21911 про те, що він знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні № 2 ЦМЛ м. Рівне з 07.11.11 року по 15.11.22 року, тобто 7 років тому, не підтверджує наявність у нього проблем зі здоров'ям, які перешкоджають сплаті аліментів.

Просить про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Судом встановлено, що з 21 листопада 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 149709 від 23.10.2018 року (а.с. 8).

Від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 258594 від 15.06.2016 року (а.с. 8).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не працевлаштований та навчається на заочній формі навчання у Львівському торговельно-економічному університеті за спеціальністю "готельно-ресторанна справа", що підтверджується договором про надання освітніх послуг, довідками-викликами № 159 від 13 серпня 2018 року та № 304 від 20 жовтня 2018 року, довідками про участь у сесії (а.с. 20, 21).

Доказів, що відповідач має постійне місце роботи та стабільний дохід, позивачкою не надано, а судом не встановлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, місцевий суд правильно визначив обставини справи, те що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_8, однак не правильно визначив їх розмір у 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги про поганий стан здоровя відповідача, останнім за допомогою належних та допустимих доказів не підтверджено, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, наявний у матеріалах справи епікриз № 21911 підтверджує перебування останнього на лікуванні у терапевтичному відділенні ЦМЛ м. Рівне з 07.11.2011 року по 15.11.2011 року, та не вказує на наявність у відповідача захворювання, яке б унеможливлювало його працевлаштування та виконання ним обовязку щодо утримання сина.

Враховуючи матеріальне становище платника аліментів те, що відповідач не має регулярного доходу, апеляційний суд прийшов до висновку, що розмір аліментів необхідно зменшити до 1500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, не правильно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_7, ухвалене ним рішення підлягає зміні, а розмір аліментів - зменшенню з 3000 грн до 1500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_5, на користь ОСОБА_4 аліментів на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 3000 грн до 1500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

ОСОБА_10 ОСОБА_1

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_3