Справа № 212/3260/19
У Х В А Л А

18 квітня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м ОСОБА_1 Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Козлова Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Стрижак Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кривого Рогу без участі сторін, без фіксації технічними засобами заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, звернулась до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову. В обґрунтування зазначила, що предметом позову є двокімнатна квартира, загальною площею 47,6 кв. метрів та житловою площею 27,5 кв. метрів, що знаходиться за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Кремлівська,33/28 ка розташована на другому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку 35. На даний час шлюб між сторонами розірвано, а тому вважає, що відповідач, зможе відлучено квартиру на користь будь-якої іншої особи, без її згоди.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що клопотання про забезпечення позову не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до наказу №296/5 Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012, ОСОБА_3 правила посвідчення правочинів, п. 4.2. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на імя одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. п.4.3. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, п.4.4. Правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що спірне майно, придбане сторонами в під час шлюбу, а тому відчуження, без згоди колишньої дружини заборонено законом. Не доведено, також, наміру відчуження вказаного у заяві майна (проводиться аналогія з рухомим майном, яка, сама по собі, не є доказом).

Проаналізувавши надані до заяви матеріали, суд не находить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149,150, 258, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру, загальною площею 47,6 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляційне оскарження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Суддя: Ю. В. Козлов