Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4859/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Казидуб О. Г.

при секретарі Зайцевій О. І.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без права самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 (18036, м. Черкаси, вул. Пастерівська, 119) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 (місце реєстрації: 18036, м. Черкаси, вул. Пастерівська, 119; місце проживання: 18031, м. Черкаси, вул. Кібенка, 43), третя особа без права самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (18001, м. Черкаси, вул. Шевченка, 258) про визнання недійсним договору дарування. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Договору дарування від 18.06.2015 року, укладеного між ним та відповідачем до відповідача перейшло право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Пастерівській, 119 в м. Черкаси, яка складається із житлового будинку під літ. А-І,а,а1, загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м. із відповідною частиною надвірних споруд, а самеОСОБА_7, Е-сараї, Б-літня кухня, Ж-гараж, В-вбиральня, Г-погріб, №№ 2,3,4,6 огорожа, № 5 водоколонка. Право власності відповідача на вказане майно було зареєстровано в реєстрі речових прав (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01), номер запису про право власності 10084242 від 18.06.2015 року.

Вважає, що вказаний договір має бути визнаний судом недійсним, з урахувнням наступного. Вказана частина домоволодіння належала йому на праві власності відповідно до договору дарування від 09.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 8338, відповідно до якого він отримав вказане нерухоме майно у власність від свого брата ОСОБА_9 ОСОБА_7 домоволодіння є його єдиним житлом та місцем постійного проживання, в якому він проживає з 1978 року та по теперішній час разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 Відповідач ОСОБА_3, яка є їхньою донькою, також зареєстрована за вищевказаною адресою, але з 2012 року виїхала та по теперішній час у даному будинку не проживає та його утримання не здійснює, та наскільки йому відомо, проживає за іншою адресою. Позивач вказує, що наприкінці 2006 року ним була отримана важка черепно-мозкова травма, в звязку з чим він декілька днів перебував у глибокій комі та переніс ряд тяжких операцій. Внаслідок перенесеної травми він втратив працездатність та висновком МСЕК від 20.08.2007 року йому було встановлено 3 групу інвалідності безстроково, рекомендовано постійний нагляд у травматолога та окуліста, стаціонарне лікування два рази на рік. Поряд з цим, з 2003 року та по теперішній час він також страждає хворобою суглобів, дифузне збільшення щитовидної залози, в звязку із чим йому рекомендовано постійний нагляд травматолога та невропатолога, приймання медичних препаратів та відповідно стаціонарне лікування. Як наслідок перенесеної травми та наявних хвороб, у нього постійно виникають головні болі, головокружіння, зниження памяті, слуху, оніміння та тремтіння кінцівок, слабкість, обмеження руху, недієздатність працювати та обслуговувати себе самостійно. Вищевказані порушення здоровя призвели до постійної залежності та потреби у медичних препаратах, обстеженнях та відповідному лікуванні, на які він не має фінансової можливості, оскільки, отримувана ним мізерна пенсія на рівні прожиткового мінімуму та відсутність інших доходів, а також, обмежена фізіологічна рухливість, не надають можливості навіть забезпечувати своє самообслуговування в побуті. Його дружина ОСОБА_10 також має низький рівень доходів, оскільки працює прибиральницею та не має достатньої фінансової можливості утримувати та належно забезпечувати їхню сім'ю, а також здійснювати за ним постійний і належний догляд. На фоні його безнадійного положення він почав вживати алкогольні напої, у нього періодичні виникали депресивні стани в тому числі суїцидального напрямку. Незважаючи на те, що відповідач є їхньою донькою, проте після залишення домоволодіння в 2012 році, вона з ними фактично не спілкувалась, в забезпеченні його та дружини участі не приймала.

Позивач вказує, що в 2015 році, будучи обізнаною про його проблеми та важкий стан здоровя , його донька, яка вже на той час проживала окремо, запропонувала йому свою допомогу в постійному догляді та утриманні, та запевнила, що вона бере на себе зобовязання довічно утримувати його, забезпечуючи усім необхідним, за умови, якщо він передасть їй у власність належну йому частину домоволодіння, та гарантувала, що вони разом із дружиною будуть довічно проживати у цьому будинку, а вже після їхньої смерті вона зможе ним розпорядитися на власний розсуд. Оскільки її вмовляння були наполегливими та переконливими, та враховуючи, що він не мав іншого розумного вибору та виходу у вирішенні даної проблеми, він погодився саме на таких умовах укласти відповідний договір. Усіма питаннями укладення такого договору займалась відповідач, а він лише прийшов до обраного нею нотаріуса та підписав договір, фактично уявляючи, що його положення містять їхні вищевказані домовленості із донькою стосовно довічного утримання. Текст договору він читав, оскільки в повністю довіряв своїй доньці, навіть не припускаючи, що остання може його обдурити та скористатися його необачністю, або не виконає своїх обіцянок. Також, будучи юридично необізнаною людиною не розумів відмінностей договору дарування та довічного утримання, оскільки до останнього часу був переконаний, що це одне й теж саме.

Тобто, підписуючи даний договір він фактично вважав, що підписує договір, положеннями якого визначено обовязки відповідача щодо його довічного утримання, так як не мав наміру та бажання безоплатно дарувати належну йому частину будинку, яка є єдиним його житлом та його сімї без урахування зустрічних зобовязань щодо довічного утримання та можливістю розпорядження даною частиною будинку лише після його смерті. Примірник укладеного між ними договору він не отримував, оскільки він, як зясувалось, пізніше був складений у двох примірниках, один з яких було залишено у справі приватного нотаріуса ОСОБА_6, а інший був виданий відповідачу, разом із техпаспортом на частину будинку, про що також зазначено в п. 12 оспорюваного договору. Будь-яких документів за наслідками укладання цього договору він не отримував, а навпаки усі наявні документи на частину домоволодіння забрала відповідач.

Після підписання вказаного договору його донька певний час проявляла увагу до нього, і навіть намагалася зясувати, яка саме допомога йому потрібна, але реальної допомоги він від неї не отримував. Наприкінці 2015 року на початку 2016 року, коли його дружини дома не було, між ним та відповідачем виник конфлікт з приводу того, що вона не виконує свої обіцянки стосовно утримання, під час якого він дізнався, що насправді між ними укладено договір дарування , відповідно до положень, якого він подарував відповідачу належну йому 2 частину житлового будинку без будь-яких зустрічних зобовязань відповідача щодо його довічного утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло до неї одночасно із укладенням договору дарування, що вона і має намір здійснити, а саме: продати дане домоволодіння чи здавати в його оренду, або облаштувати платну автостоянку. Також, відповідач повідомила, що забезпечувати його не буде, і як що треба, то віддасть їх з дружиною до будинку пристарілих. Після цього вони з відповідачем фактично не спілкувались та не бачились, хоча весь цей час він сподівався, що його донька одумається та буде виконувати свої зобовязання щодо його утримання, хоча до цього часу це не відбулося. Вказане суперечило його волі та їхнім попереднім домовленостям із відповідачем, а тому, при укладенні оспорюваного договору дарування він помилявся щодо правової природи правочинну, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачем, оскільки, якби усвідомлював на яких умовах буде укладено даний правочин дарування, то такий договір ним не було б укладено. Із укладенням оспорюваного договору та по даний час фактично нічого не змінилось, вони з дружиною продовжили проживати у даному домоволодіння та повністю його утримують, фактично передачі відповідачу вказаного майна не відбувалось. Відповідач в даному домоволодінні не проживає, не утримує та не зявляється. Жодної допомоги відповідач йому або його сім'ї не надає.

Просить суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку по вул. Пастерівській 119 в м. Черкаси, яка складається із житлового будинку під літ. А-І,а,а1, загальною площею 64,1 кв. м., житловою площею 43,4 кв. м. із відповідною частиною надвірних споруд, а саме: Д, Е сараї, Б літня кухня, Ж-гараж, В-вбиральня, Г-погріб, №№ 2,3,4,6 огорожа, № 5 водо колонка (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01), номер запису про право власності 10084242 від 18.06.2015 року, укладений між ним та ОСОБА_3 18.06.2015 року; судові витрати покласти на відповідача.

27 червня 2018 року позовну заяву судом було прийнято та відкрито спрощене позовне провадження.

14 листопада 2018 року ухвалою суду вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

20 грудня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито.

Представник позивача за дорученням ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що позивач, вчиняючи таку дію думав, що будуть зустрічні зобовязання зі сторони відповідача. Оскільки позивач має вади здоровя, так як він отримав черепно - мозгову травму, і на сьогодні він ще находиться під впливом таких наслідків, йому рекомендовано раз в два роки проходити лікування, він має певні вади з рухомим апаратом, це хвороби суглобів, що приводить до фактично не працездатністю особи. Цей стан заважає йому працювати. Позивач отримує лише мінімальну пенсію, дружина працює прибиральницею з мінімальною заробітною платою, і вони самостійно утримують домоволодіння. Вважає, що були встановлені обставини того, що відповідач запропонувала допомогу в обмін на укладення договору дарування. Позивач не усвідомлював, що уклав з дочкою договір дарування та є не власником даного майна. Він вважав що уклав договір довічного утримання.

Також, зазначив, що на його думку, фактичного дарунку не було, оскільки, позивач продовжує сам утримувати домоволодіння, здійснює оплату послуг.

Представник позивача за дорученням ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила,що позивач ОСОБА_5 не заперечує того факту, що любить доньку. Також, він не заперечує того факту, що даний даний будинок буде її, але тільки після його смерті.

Позивач ОСОБА_5 позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_3 не було вчинено жодних заходів для того щоб виселити позивача з дружиною з будинковолодіння. Відповідачка по цей час зареєстрована в будинку. Комунальні послуги не сплачує, в звязку з тим, що відповідачка там не проживає і не користується комунальними послугами, доступу до платіжок у неї немає. Зазначив, що ОСОБА_5 подарував дочці будинок з метою,щоб дожити спокійно в своєму будинку, бо інакше його дружина з живе зі світу.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її присутності.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вони з дружиною влаштували дочку на роботу, але вона поступово «відійшла» від сім'ї і зовсім не появлялась на протязі 4 років. Коли у неї зявився співмешканець то сказав, що в їхній будинок необхідно заселити орендарів та зробити оплатну стоянку. Тоді він з дочкою посварився і вона знову зникла з дому. Зазначив, що дочка не спілкується з ним на протязі 2-х років, не дає сказати і слово, забрала у них документи на домоволодіння , а саме, техпаспорт, домову книжку. В звязку з відсутністю документів вони не отримали субсидії. Дочка ніде не працює і знайти її не можна. Вважає, що рідна дитина легко його обманула, в нього травма по суглобам, він є непрацездатним і думав що дочка зрозуміла що йому потрібна допомога. Лише рік тому він дізнався, що написав заповіт і пішов анулював його. Недавно дізнався через сусіда, що хата продається. Свідок зазначив, що він дійсно підписав договір, але він не розумів який саме. Ініціатива про підписання договору була від його дочки. Передумова підписання договору було те, що перед цим з 2011 чи 2012 року дочки не було дома на протязі 4 років, потім у неї прокинулась до нього дуже велика любов. У них були гарні відносини, це і спонукало його підписати договір. Але, зазначає, що він не усвідомлював який саме договір дарування він підписує. Про те, що був оформлений договір дарування він дізнався лише через рік. В даному будинку ОСОБА_3 проживає з моменту народження і до цього часу, а відповідачка не проживає в будинку вже 7 років. Сам з дружиною утримує даний будинок, дочка допомогу не надає. Також, свідок зазначив, що договір дарування він підписував після травматичного стану, який трапився в 2007 чи 2008 році.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що батько подарив їй половину будинку тому, що він її дуже любить і боявся своєї дружини. Після укладання договору, через два три дня секретар нотаріальної контори дала їм примірники договору дарування і вони всі його читали дома, і навіть копія попереднього договору дарування залишилась у мами. Потім цей весь договір був прочитаний у нотаріуса. Нотаріус питав про те - хто присутній, навіщо ми прийшли. Батько казав, що я його дочка і він хоче подарити частину будинку. Нотаріусом було розяснено не раз про наслідки договору дарування. Батько сам розписався. Ініціатива подарувати їй частину будинку була батька, укласти заповіт була батькова ідея,який він потім скасував. Його рідна дружина його виганяла. Свідок ОСОБА_3 зазначила, що дійсно у батька була травма, на даний час він працює на «шабашах», працює на базарі. Батько живе за рахунок пенсії, підробіток, в кузні він виробляє ковані вироби,які на даний час в ціні. ЇЇ не до будинку не допускають повністю, вона приходила щоб надати допомогу. Останній раз батько був в лікарні в лютому 2016 року, вона до нього приїзд жала та купляла ліки. У свідка з батьком дуже гарні відносини, але останнім часом змінилися, з мамою відносини погані. Два роки до укладення договору дарування вона не проживала в даному будинку, але кожні вихідні вона допомагала їм. В 2012 році у її мами був кредит на 3 роки на 20 000 грн. і кожен місяць вона з заробітної плати сплачувала 500 грн. щоб погасити цей кредит. Під час укладання договору дарування у нотаріуса мати не була присутня . Також, батько до неї звертався за матеріальною допомогою, про хвороби батька, які потребують лікування вона не знає, батько не звертався до неї про надання допомоги в лікуванні, він зловживає алкоголем.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що в той день, коли був укладений договір дарування вона була на роботі. Місяця за два до укладання договору дочка находилась з ОСОБА_5 на кухні, він був в стані алкогольного спяніння, неадекватний, як в дурмані, кухня була вся в диму. Потім чоловік повідомив їй, що вони з дочкою заключили договір довічного утримання, дочка буде доглядати за ним, ремонт робити. Після укладання цього договору дочка ходити до них перестала, вони все робили самі по двору. Також, вказала, що в звязку з тим, що домова книга на будинок знаходилась у відповідача вони не змогли оформити субсидію. Коли чоловік захворів, то свідок сама ходила до нього після роботи, сиділа біля нього і днями і ночами.В будинку вони проживають вдвох з чоловіком. Дочка не проживає з ними вже років вісім, з 2010 року. До укладання договору дочка разом зі своїм співмешканцем приїжджала до нього, а потім стала приїзд жати все рідше і рідше. На даний момент у неї з дочкою немає ніяких відносин. Навіть не має її номеру телефону. Умови договору їй не відомі, в звязку з тим, що примірнику договору у них немає. Після укладення договору з 2015 року вони як утримували так і утримують своє домоволодіння , комунальні платежі як сплачували так і сплачують. Дочка взагалі нічого не робить, так як вона не приходить. Позивач має поганий стан здоровя і має 3 групу інвалідності, він проходив лікування в звязку з тиском, ніхто з дітей їм не допомагає, на 60% позивач не працездатний. В нього загальне захворювання кісток, він знаходиться під наглядом у невропатолога, як у нього трапляється депресія то він пє. Про факт укладання договору дарування вони дізналися на першому засідання, яке було у судді Кондрацької Н. М. До цього часу про факт укладення договору довічного утримання чоловік їй не говорив. Разом вона взяла кредит на лікування, відповідач допомагала сплачувати кредит на протязі пів року. Відносини з дочкою закінчились тоді, коли вона почала жити зі своїм співмешканцем та коли заключили цей договір. Після укладання договору дарування дочка взагалі їм не допомагала.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона знає і позивача і відповідача. З ОСОБА_10 вони товаришують, познайомились з нею в лікарні. Зазначила, що у ОСОБА_5 була травма, та на операції потрібно було брати кредит. Сторони жили не дуже багато, кредити погашали лише за рахунок заробітної плати. ОСОБА_10 брала багато підробіток, щоб більше заробити на кредит.Згодом свідок познайомилась з ОСОБА_5 , вона знала, що він після першої травми почав випивати, живуть вони дуже бідно.Також свідок знайома з їхньою дочкою, знає її як трудолюбиву, працьовиту, гарного працівника. Проте відношення до батьків не дуже гарне , може вона соромилась. В 2015 році вони були на дні народженні мами, відповідачка обіцяла допомагати. Потім ОСОБА_10 сказала, що чоловік почав ходити до дочки ОСОБА_12 і приходить постійно пяний. Останній раз свідок бачила дочку дома у сторін 14.05.2015 року на дні народження ОСОБА_10 , вони потребують допомоги, виживають від зарплати до зарплати.В 2008 році у позивача була травма, восени 2015 року свідок дізналися про те, що був укладений договір дарування, про це їй сказала ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона знає сім'ю ОСОБА_10, про дочок знає лише те, що вони є. Свідок живе по сусідству з позивачем та його дружиною, її половина виходить на половину дому ОСОБА_10, вони мають сусідські відносини. Свідок зазначила. Що вона не знає який саме був укладений договір, але вона бачила який щасливий був ОСОБА_5 в звязку з тим, що дочка погодилася за ним доглядати. Дочку ОСОБА_12 свідок не бачила вже давно, вона не допомагає зовсім.

Два роки назад її син прийшов і сказав, що ОСОБА_5 продають половину дому, це сказав ріелтор з провулку, що його половину дому виставили на продаж. Потім свідок бачила людей, які шукали будинок, який продається. Позивач ОСОБА_5 не працює, тільки пє і курить, а його дружина постійно на роботі. Свідок зазначила, що її син допомагав сім'ї ОСОБА_5 робити каналізацію, бо немає кому допомогти. Конкретних обставин укладання договору свідок не знає. Дочка ОСОБА_12 не проживає з ними років пять. Чи допомагає їм дочка свідок не знає.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що знає і ту і ту сторону. З ОСОБА_3 живуть разом. Батько любив дочку і тому подарував їй половину будинку. В цей день , коли був оформлений договір, свідок бачив ОСОБА_5, вони йшли разом з дочкою ОСОБА_12. ОСОБА_5 сказав, йому що він подарував дочці будинок. Після цього до ОСОБА_3 зателефонувала її мати і сказала, що відчуває, що скоро помре батько. Мама маніпулювала дочкою. Коли батько приходив до дочки то вона його постійно накормить. Доки ОСОБА_10 батьки не вигнали, вона їм чим могла тим допомагала, і коштами також. По телефону мати дочці казала, щоб вона не приходила до них без грошей або краще зовсім не приходила. Коли ОСОБА_5 потрапив в лікарню, то дочка йому допомагала ліками, навіть у нього просила кошти. Також, свідок вказав, що ОСОБА_3 боїться їхати до батьків, в звязку з тим, що їй погрожують. Батько працює у роботодавця ОСОБА_4, і живе за рахунок кованих виробів. ОСОБА_3 з 2012-2013 року проживає у нього. Будинок був подарований в 2015 році, в укладанні даного договору свідок участі не брав. У нотаріуса присутнім не був та не знає, хто готував цей договір. Також, зазначив, що у ОСОБА_3 не було бажання продавати будинок.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що з сестрою вона в гарних відносинах, з батьком та мамою вона в родинних відносинах лише по документах, з 2018 року вона з батьками не живе, і до 18 років і після 18років її виховує бабуся. Рідну мати називає по імені Тетяна. Вказує, що батьки їх постійно били, принижували. Батько краще відносився до її сестри ОСОБА_3, вона з ним скрізь час проводила на рибалці, на будівлі, на охоті.На її думку, батько подарував ОСОБА_3 частину будинку в звязку з тим, що він її любив. Мама папі бажала тільки смерті. Коли батько лежав в лікарні, то допомагала йому ОСОБА_3 Останній раз мама була не задоволена тим, що ОСОБА_3 допомагала. Вона допомагала їм продуктами, по лікуванню.Також, свідок вказала, що з батьками не спілкується вже десять років, її батьки навіть не знають коли народились внуки і як їх звати. Про факт дарування будинку свідок дізналася від батька десь в 2016-107 році. Ініціатором розірвання договору стала мама, тому що батько є мякосердим. Останні 5 років батько жив на пенсію, працює на підприємця, виготовляє і продає ковані вироби. Договору дарування свідок не бачила.

Суд , вислухавши позивача, представників позивача за дорученням ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_15 , приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки на підставі наявних у справі доказів обєктивно встановлено наступне.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено Договір дарування частини житлового будинку. Відповідно до Договору дарування житлового будинку Серії НА 0154934 від 09 липня 1997 року ОСОБА_5 прийняв в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Пастерівській , 119.

Відповідно до п. 1 Договору - Дарувальник передав, а обдарований прийняв у власність 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за № 119, що знаходиться по вулиці Пастерівській в м. Черкаси. Будинок з прибудовами, Ѕ частина якого відчужується , під літ. «А-І,а, а-1» загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м., матеріал стін: шлакобетонні, обкл..плиткою, господарські будівлі, а саме:% «Д» - сарай, «Е» - сарай, «Б» - літня кухня, «Ж» - гараж, «В» - вбиральня, «Г» - погріб, № 2,33,4,6 огорожа, № 5 водоколонка.

Відповідно до п. 4 Договору дарування частини житлового будинку внаслідок дарування частини будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобовязаний утримувати за законом чи договором; договір не укладається під впливом тяжкої для дарувальника обставини, укладення цього договору не повязане із виконанням обдарованим будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому.

Відповідно до п. 5 Договору дарування частини житлового будинку сторони підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; вони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому, дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру, укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків обумовлені у ньому.

Відповідно до п. 6 Договору дарування частини житлового будинку сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, які стосуються дарування частини будинку. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Відповідно до п. 8 Договору дарування частини житлового будинку дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоровя, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобовязаний повернути дарунок у натурі.

Відповідно до п. 11 Договору дарування частини житлового будинку кожен, дарувальник та обдарований, прочитали цей договір особисто, до цього договір прочитаний нотаріусом вголос в присутності сторін.

Відповідно до п. 12 Договору дарування частини житлового будинку договір складений в двох примірниках, один з яких залишається у справі приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (м. Черкаси, бул. Шевченка, 258), а інший видається обдарованому. Обдарованому передається також технічний паспорт на частину будинку.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 18 червня 2015 року (реєстровий номер 4131). Договір підписано сторонами в присутності приватного нотаріуса, особи сторін встановлено, встановлено дієздатність, а також належність ОСОБА_5 І, відчужуваної частини будинку перевірено.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В ч. 4 ст. 202 вказано, що дво- або багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Як визначає ст.204ЦК України,правочин є правомірним,якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частинами 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. В ст. 30 ЦК України зазначено, що цивільною дієздатністю особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов»язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 і 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані -якщо їх недійсність прямоне встановлена законом,але одна із сторінабо інша за інтересована особа заперечує їх дійсність на підставах,встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК, тощо).

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В судовому засіданні позивач зазначив, що договір дарування від 18.06.2015 року вважав договором довічного утримання,оскільки відповідачка перед укладанням цього договору обіцяла допомагати , здійснювати ремонт будинку, чого не виконувала і не виконує по теперішній час, тому просить суд визнати його недійсним.

Згідно ст. 229 ЦК України вказано, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин , які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків , встановлених законом.

Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано , відповідно до статей 229,233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як встановлено судом ,ОСОБА_5 на момент укладання договору дарування 18.06.2015р. був ознайомлений з усіма умовами, наслідками укладання договору дарування про що йому неодноразово роз»яснював нотаріус, що йому було зрозуміло(п.11 договору). Укладання договору дарування проводилось з ініціативи тільки позивача який розумів значення прав та обов»язків сторін за цим договором, що являється предметом договору дарування.

Як пояснив позивач підставою для визнання договорів дарування недійсними є не виконання відповідачкою взятих на себе «обіцянок» перед укладанням цього договору та він помилявся щодо правової природи правочину,прав та обов»язків,які виникнуть після його укладення, що не може визнаватися помилкою при укладанні договору дарування. Крім того, відповідно до договору дарування від 09 липня 1998 року позивач прийняв в дар 1/2 частину даного житлового приміщення (арк.спр.16),тому на думку суду він розумів правову природу правочину,права та обов»язки,які виникають після укладення договору дарування.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивач на час укладання договору не помилявся щодо вчинення ним правочину 18.06.2015 року , доказів на підтвердження укладання ним договору дарування внаслідок помилки суду не надав,разом з тим суд взяв до уваги те, що позивач є інвалідом 3 групи загально захворювання та переніс операцію в 2006 році ,закриту черепно-мозгову травму та періодично в ті роки перебував на лікуванні .

На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав.

Згідноч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином , матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що договір дарування спірної Ѕ частини житлового будинку було укладено ОСОБА_5 внаслідок помилки, не підтвердили це і у судовому засіданні допитані свідки, так як вони не були присутнім під час укладення договору дарування, а відомості про намір позивача їм відомо лише з його слів.

За таких обставин,суд дійшов висновку ,що позовні зовні вимоги позивача ОСОБА_5 про визнання договору дарування від 18.06.2015 року недійсним , на думку суду, є недоведені , безпідставні та необґрунтовані,а тому не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України - витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Договором про надання правової допомоги від 07.11.2018, ордером серії ЧК № 95969 підтверджується факт сплати ОСОБА_3 витрат на сплату правової допомоги в розмірі 10200грн.

Адвокат відповідача оцінює представництво інтересів виходячи з витраченого часу та максимального розміру оплати за годину, а саме, правнича допомога на суму 10200грн. складається з наступного:консультація, узгодження правової позиції, ознайомлення з законодавчою базою та судовою практикою 4 години, що складає 3400 грн. (850Х4); складання відзиву на позовну заяву 5 годин, що складає 2550 грн. (850х3);ведення справи в суді 3 години, що складає 4250 грн. (850х5).

А тому, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_310220,00 грн. судові витрати ,що складаються з правничої допомоги.

На підставі ст..ст30, 202,203,215,229,717 ЦК України, Пленум Верховного Суду України в п. 4 і 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст.ст.11, 12, 13, 76-78, 81, 83, 133,137, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без права самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати ,що складаються з правничої допомоги в розмірі 10220,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено (з врахуванням,що суддя перебувала у відпустці 5 робочих днів ) 17 квітня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_17