Провадження № 2/641/971/2019 Справа № 646/8297/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Чайка І.В.,

за участю секретаря Дрокіної С.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 646/8297/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в загальному розмірі 11511 грн.80 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 19.11.2013 року вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 400,00 доларів США, що станом на подання позову за курсом комерційних банків України становить 11200,00 грн., про що відповідачем була надана розписка, згідно з якою відповідач зобовязалась повернути борг за першою вимогою. Позивач неодноразово в усному порядку зверталась до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак такі звернення відповідачем були проігноровані, у звязку з чим позивачем на адресу відповідача було направлено лист- претензію . Однак, на вказаний лист відповідач не відповіла, вказаний лист був повернутий на адресу позивача без вручення адресату з відміткою «за закінчення строку зберігання».

Посилаючись на вищевказані обставини справи , позивач просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 11200,00 грн. , а також три відсотки річних в розмірі 38,66 грн. та 273,14 грн. інфляційних витрат.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2019 року провадження по вищевказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явилась, про місце, день та час слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомила та відзиву на позов до суду не подала.

Суд, заслухавши доводи позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Судом встановлено, що згідно наданої копії розписки від 19.11.2013 року , ОСОБА_2, тобто відповідач по справі, взяла у борг 400 доларів США та зобовязалась повернути на першу вимогу .

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, договір позики є двостороннім правочином. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, позикодавець та позичальник є сторонами договору позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Тому, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

В той же час, вище згадана розписка, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, не містить відомостей про позикодавця і умови договору. Є незрозумілим у кого позичила відповідач по справі гроші, на яких умовах, чи відбувся сам факт передачі грошової суми позичальнику. З вище вказаного слідує, що дана розписка не є належним та достовірним доказом для підтвердження заявлених позивачем вимог.

Таким чином, позивачем не доведений сам факт укладення договору позики.

Надана позивачем в якості доказів виписка по її картковому рахунку щодо зарахування коштів на її рахунок: 23.04.2018 року в сумі 300,00 грн.; 30.05.2018 року в сумі 300,00 грн.; 23.10.2018 року в сумі 300,00 грн. та 21.11.2018 року в сумі 300,00 грн. не є доказом того, що відповідач перераховувала позивачу вказані кошти в рахунок погашення суми боргу за розпискою, оскільки з вказаної виписки не вбачається ким перераховувались кошти та мета їх перерахування на рахунок позивача. ( а.с.35-38)

Отже, позивачем не надано належних, достовірних доказів, що підтверджують заявлені вимоги.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, такий висновок суду зроблений по даній справі, повністю узгоджується з висновками, що зроблені Верховним Судом у справі № 556/1721/17 (провадження № 61-47716ск18)

Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються, у зв»язку з відмовою у задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач - ОСОБА_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП- НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2.

Повний текст рішення по справі складено 22.04.2019 року.

Суддя: ОСОБА_3