ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/1670/18

провадження №22-ц/822/367/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП за апеляційними скаргами ОСОБА_3, товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2019 року у складі судді Скуляка І.А.,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group» (далі - Страхове товариство) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 08 червня 2016 року біля 19 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_1, рухався по автомобільній дорозі Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблече зі сторони м.Чернівці в напрямку с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області.

Наближаючись до перехрестя вулиць Головної та Лесі Українки в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3, порушуючи Правила дорожнього руху України (далі - ПДР), під час виконання маневру повороту ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому перетнувши подвійну суцільну лінію горизонтальної розмітки, де допустив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), а саме зіткнення із мотоциклом марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача, який рухався у напрямку м. Чернівці по своїй смузі руху на допустимій швидкості без порушень вимог ПДР.

Зазначав, що в результаті ДТП йому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці лівої ключиці та в ділянці лівого ліктьового суглобу, забійно-рваної рани в ділянці правого коліна, закритого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням, рани точкової в ділянці лівого ліктьового суглобу, вторинно відкритого перелому лівого ліктьового паростка зі зміщенням, які відповідно до висновку судової медичної експертизи № 1152 мд від 08 серпня 2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров'я.

Крім того, в результаті ДТП було фізично знищено належний йому на праві власності транспортний засіб - мотоцикл марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2.

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено йому міру покарання.

Позивач також стверджував на те, що в результаті настання з вини відповідача ОСОБА_3 ДТП йому завдано матеріальної шкоди у вигляді фактичного знищення мотоцикла, витрат на лікування у травматологічному відділенні ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги м. Чернівці» в період з 08 червня по 05 липня 2016 року, а саме, на придбання ліків, медичних препаратів, ін'єкцій та інших медичних препаратів на загальну суму 5860 грн 57 коп.

Посилався також на завдання йому діями ОСОБА_3 моральної шкоди, яку оцінив у 100000 грн.

Також вказував, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, на момент вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, а саме 08 червня 2016 року, була застрахована, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 5425877 від 11 січня 2016 року виданий Страховим товариством, а тому стягненню з нього на користь позивача підлягає майнова шкоду за пошкодження транспортного засобу - мотоцикла марки Honda-CBR600RA у розмірі 49500 грн.

Крім того, в результаті ДТП та вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, позивачу було завдано також моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пошкодженні належного йому майна.

Вказував, що з моменту ДТП по даний час у нього постійні болі в лівій руці, які супроводжуються онімінням від ліктя до зап'ястя, болями в обох зап'ястях, він не може тримати руку на столі, що завдає значного дискомфорту, постійно перебуває у страху за своє здоров'я, що унеможливлює повноцінне життя та впливає на його психологічне здоров'я, розмір моральної шкоди оцінює у 100000 грн.

Крім того вказував, що ним було вжито усі заходи для досудового врегулювання спору, а саме було надіслано заяву про страхове відшкодування, на яку було отримано лист зі Страхового товариства, згідно якого було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що ним не було подано заяву про страхове відшкодування продовж року.

Уточнивши в ході судового розгляду позовні вимоги, позивач просив стягнути зі Страхового товариства на його користь майнову шкоду за пошкодження транспортного засобу - мотоцикла марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 49500 грн, а також майнову шкоду, пов'язану з лікуванням у розмірі 5860 грн 57 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 156845 грн та франшизу у розмірі 500 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1200 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн, моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі Страхового товариства на користь позивача майнову шкоду за пошкодження транспортного засобу - мотоцикла марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 49500 грн, майнову шкоду, пов'язану з лікуванням у розмірі 5860 грн 57 коп.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду за пошкодження транспортного засобу - мотоцикла марки Honda-CBR600RA у розмірі 156845 грн, 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до нього скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, вважає, що вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області була встановлена і вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, в результаті якого відповідачу також було завдано матеріальної шкоди.

Вказує, що висновок судової автотоварознавчої експертизи, який був взятий до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, суперечить попередньому висновку експертизи, проведеної тим же самим експертом Юзвою С.Г., що викликає сумніви щодо правильності визначення матеріального збитку за пошкоджений мотоцикл.

Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та розмір її компенсації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 - без змін.

Звертає увагу на те, що позивач не зобов'язаний був враховувати можливість порушення ПДР іншим водієм, а тому в причинному зв'язку із наслідками, що настали, перебувають лише дії водія ОСОБА_3

Вказує, що у висновку експерта, на який посилається заявник, для дослідження було взято до уваги ринкову вартість іншої моделі мотоцикла, яка є базовою та не може враховуватися під час дослідження.

З приводу непослідовності судового експерта Юзви С.Г. вказує, що кожний транспортний засіб з часом втрачає свою товарну вартість і тому зменшення ціни є логічним та відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів.

В апеляційній скарзі відповідач - Страхове товариство просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до даного товариства скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_1, як потерпілим від ДТП, було порушено строк подачі заяви на виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови у здійсненні такого відшкодування.

Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу щодо визначення вартості пошкодженого мотоцикла після ДТП, а також звертає увагу на те, що вказаний транспортний засіб для огляду страховику не надавався.

Вважає доведеними витрати ОСОБА_1, пов'язані з його лікуванням, у розмірі 353 грн 90 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить апеляційну скаргу Страхового товариства залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до вказаного товариства - без змін.

Звертає увагу на те, що позивач не мав змоги подати страховику всі необхідні документи у встановлений законом річний строк на подачу заяви про страхове відшкодування, оскільки вирок, яким було встановлено вину відповідача ОСОБА_3, був ухвалений судом після спливу такого строку.

Вказує, що представники Страхового товариства мали змогу в будь-який час оглянути пошкоджений мотоцикл та встановити чи є вказана подія страховим випадком, факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, проте жодних таких дій ними здійснено не було.

Посилається також на те, що обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а тому відмова в задоволенні вимог позивача на підставі лише його не звернення до страхової компанії є безпідставною та необґрунтованою.

Вважає? що ОСОБА_1 належними доказами підтверджено розмір відшкодування, пов'язаного з його лікуванням.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Страхового товариства - задовольнити частково, рішення - в частині стягнення зі Страхового товариства майнової шкоди за пошкодження транспортного засобу скасувати, а в частині стягнення з Страхового товариства майнової шкоди, пов'язаної з лікуванням змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в частині вирішення вимог до Страхового товариства не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову до Страхового товариства, суд першої інстанції виходив із того, що відповідальність за шкоду, спричинену позивачу, має нести страховик, у межах страхових сум, визначених умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки відмова у виплаті страховиком такого відшкодування є безпідставною.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У справі встановлено, що 08 червня 2016 року біля 19 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_3, рухався по автомобільній дорозі Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблече зі сторони м. Чернівці в напрямку с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області.

Наближаючись до перехрестя вул. Головної з вул. Лесі Українки с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, громадянин ОСОБА_3, порушуючи ПДР, під час виконання маневру повороту ліворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, своєчасно не виявив небезпеку для руху, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, почав виконувати маневр повороту ліворуч, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому перетнувши подвійну суцільну лінію горизонтальної розмітки, де допустив дорожньо-транспортну пригоду, а саме зіткнення із мотоциклом марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався у напрямку м. Чернівці по своїй смузі руху.

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2017 року, який набрав законної сили12 грудня 2017 року, ОСОБА_3, визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено йому відповідну міру покарання (т.1 а.с.23-24).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що в результаті даної ДТП позивачеві було спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці лівої ключиці та в ділянці лівого ліктьового суглобу, забійно-рваної рани в ділянці правого коліна, закритого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням, рани точкової в ділянці лівого ліктьового суглобу, вторинно відкритого перелому лівого ліктьового паростка зі зміщенням, які у відповідності до висновку судової медичної експертизи № 1152 мд від 08 серпня 2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров'я.

Крім того, встановлено, що в результаті ДТП було фізично знищено транспортний засіб позивача - мотоцикл марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19 листопада 2015 року (т.1 а.с. 21).

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника транспортного засобу Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_3, на час ДТП була застрахована у Страховому товаристві, що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5425877 (далі - Поліс) від 1 січня 2016 року ( т.1 а.с.60).

Згідно з цим Полісом забезпеченим транспортним засобом був автомобіль Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_3, а страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становила 100000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн, розмір франшизи - 500 грн.

26 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Страхового товариства з заявою про страхове відшкодування, у виплаті якого йому було відмовлено у зв'язку із пропуском річного строку для подання такої заяви.

Стягуючи зі Страхового товариства на користь ОСОБА_1 майнову шкоду за пошкодження транспортного засобу - мотоцикла марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 49500 грн, суд першої інстанції виходив з того, що вирок у справі ухвалено після спливу річного строку на подачу заяву про страхове відшкодування та вважав, що позивач не мав фізичної можливості подати усі необхідні документи (в тому числі і вирок суду, де була б встановлена вина, без якої жодна страхова не виплатить шкоду) у встановлений законом строк, у зв'язку із чим вказана сума збитків підлягала стягненню.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Саттею 5 указаного Закону передбачено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV страхова сума ? це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхове відшкодування зменшується на суму франшизи (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахування зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону.

Відповідно до статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; -неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16-ц.

Ураховуючи вказані вище положення закону, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання ДТП - 08 червня 2016 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування - 26 січня 2018 року), підстави для стягнення з Страхового товариства майнової шкоди за пошкодження транспортного засобу в розмірі 49500 грн відсутні.

У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування шкоди і річний строк обчислюється з моменту настання події (ДТП), а не з дати ухвалення вироку, як про це помилково зазначив суд першої інстанції.

Тому, на часткове задоволення вимог апеляційної скарги Страхового товариства рішення суду першої інстанції в частині вимог ОСОБА_1 до Страхового товариства про відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з пошкодженням мотоцикла, слід скасувати й у позові в цій частині - відмовити за безпідставністю.

Інші доводи Страхового товариства про неправильне визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачеві пошкодженням мотоцикла, є необґрунтованими, оскільки вони можуть враховуватися якщо вимоги до страхувальника позивачем було заявлено своєчасно.

Також колегія суддів частково погоджується з доводами Страхового товариства про недоведеність позивачем вимог про відшкодування понесених витрат на лікування на суму 5860 грн 57 коп.

Відповідно до пункту 24.1 статті 24 Закону № 1961-IV у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

ОСОБА_1 до позовної заяви додано виписку з історії хвороби № 7290 від 05 липня 2016 року та відповідь Обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» № 1698 від 07 листопада 2016 року, відповідно до яких позивачу було призначено: проводити перев'язки рани, цефограм, левофлокс, ксефокальм, тіотріазолін, фізіологічний розчин, вітамін «С», фізіологічний розчин+ L- лізину есциниат.

Зі змісту наявних в матеріалах справи копії чеків, наданих до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 документально підтверджені понесені витрати на лікування лише у розмірі 575 грн 90 коп. (чек № 2118 від 09 червня 2016 в частині придбання L- лізину есциниату на суму 163 грн. 20 коп., чек від 14 червня 2016 року на суму 190 грн 70 коп., чек від 10 червня 2016 року на суму 222 грн).

У решти чеках відсутні найменування лікарських засобів, що не дає можливості встановити чи були вони придбані позивачем згідно листка призначень.

Водночас, згідно з пунктом 24.2 статті 24 Закону № 1961-IV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів.

Встановлено, що позивач перебував на лікуванні з 08 червня по 05 липня 2018 року, тобто 28 днів.

Тому, на підставі вказаної норми права зі Страхової товариства на користь позивача підлягає стягненню 1353 грн 33 коп. на відшкодування витрат на лікування (з розрахунку: 1450 грн/30*28=1353,33, де 1450 грн - розмір мінімальної заробітної плати, а 30 та 28 - кількість днів).

Відповідно, рішення суду першої інстанції в частині стягнення зі Страхового товариства майнової шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого слід змінити, зменшивши цей розмір з 5860 грн 57 коп. до 1353 грн 33 коп.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Сторонами у справі визнається, що належний позивачу мотоцикл Honda-CBR600RA внаслідок ДТП є таким, що фізично знищеним.

Апеляційна скарга не містить аргументів на спростування цього.

Позивач погоджується передати відповідачеві ОСОБА_3 залишки транспортного засобу у стані після ДТП.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заявник ОСОБА_3 не посилається на нові докази.

Доводи його апеляційної скарги зводяться до неправильності визначення вартості транспортного засобу позивача до ДТП, внаслідок неправильної оцінки наявних у справі двох висновків судових експертиз, неврахуванні вини самого позивача у скоєнні ДТП, а також недоведення завдання позивачеві моральної шкоди.

З приводу таких доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на предмет спору та позицію сторін, предметом доказування у справі є визначення вартості транспортного засобу позивача - мотоцикла марки Honda-CBR600RA, номерний знак НОМЕР_2 до ДТП.

Позивач на підтвердження такої вартості подав висновок спеціаліста, за яким така вартість становить 277690 грн.

У зв'язку з оспорювання відповідачем такої вартості за клопотанням позивача у справі була призначена комісійна судова автотоварознавча експертиза (т.1, а.с. 160).

Проте під час виконання ухвали суду фактично було проведено дві окремі судові експертизи.

Так, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №111/18 від 29 вересня 2018 року, вартість матеріального збитку з технічної точки зору, завданого власнику мотоцикла Honda-CBR600RA, номерний НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження у ДТП 08 червня 2016 року становить 206345 грн; вартість відновлювального ремонту досліджуваного мотоцикла перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то його відновлення є економічно недоцільним (т.1 а.с. 212-225).

Згідно з висновком експертизи №122-р від 01 серпня 2018 року вартість матеріального збитку становить 157911 грн 34 коп. (т. 1, а.с. 179-185).

За нормою статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується з оцінкою, наданою судом першої інстанції указаним висновкам судових експертиз, яка є послідовною, зрозумілою та переконливою.

Основним аргументом заявника ОСОБА_3 про те, що перевагу слід надати висновку експертизи №122-р від 01 серпня 2018 року є те, що експерт Юзва С.Г., який надав висновок №111/18 від 29 вересня 2018 року, раніше проводив дослідження указаного питання як спеціаліст й надав висновок про більшу вартість транспортного засобу.

Проте такі доводи є непереконливими, зважаючи на те, що цьому аспекту суд першої інстанції дав належну оцінку.

Порівнюючи висновок указаних експертиз, суд першої інстанції правильно зазначив, що менша оцінка транспортного засобу на час ДТП, зазначена експертом Россохою І.В., пяснюється тим, що указаний експерт, використовуючи порівняльний аналів, взяв для зразка іншу модель мотоцикла - Honda-CBR600RR, яка за вартістю є нижчою, тоді як модель мотоцикла позивача є Honda-CBR600RА, яка є значно вищою.

Щодо тверджень заявника ОСОБА_3 про неврахування судом першої інстанції ступеня вини самого позивача у скоєнні ДТП, що на думку заявника стверджується згаданим вище вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2017 року, висновком автотехнічної експертизи № 462-А від 05липня 2017 року (т. 1, а.с. 89-92), то вони також не заслуговують на увагу.

Цим вироком встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у вчиненні даного ДТП, у зв'язку з чим його було притягнуто до кримінальної відповідальності. ОСОБА_3 повністю визнавав вину у скоєнні ДТП, про що зазначено у вироку, а вказаному висновку експертизи у кримінальній справі надана відповідна оцінка, цим висновком вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП не спростована.

Саме внаслідок порушень, допущених ОСОБА_3 ПДР мотоцикл позивача було фактично знищено.

Формальне порушення окремих пунктів ПДР зі сторони позивача не знаходиться у причинному зв'язку із завдання йому матеріальної шкоди та розміром такої шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У справі відсутні докази того, що можливі порушення ПДР зі сторони позивача сприяли виникненню або збільшенню шкоди, завданої пошкодженням його транспортному засобу.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 в результаті ДТП зазнав цілий ряд тілесних ушкоджень, які в сукупності відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я, у зв'язку з якими він тривалий час перебував на лікуванні.

Вказане ушкодження здоров'я безумовно потягнуло за собою заподіяння потерпілому моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичного способу життя, нормальних життєвих зв'язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, урахував те, що неправомірними діями ОСОБА_3 позивачу було завдано моральні страждання, пов'язані з отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, знищенням майна та з урахуванням вимог розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області була встановлена і вина ОСОБА_1 у вчиненні даного ДТП, в результаті якого відповідачу також було завдано матеріальної шкоди, не можуть братися до уваги колегією суддів, оскільки зазначеним вироком встановлено лише вину ОСОБА_3, у зв'язку з чим його було притягнуто до кримінальної відповідальності, вказаний вирок відповідачем не оскаржений, є чинним та відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України є обов'язковим для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений цей вирок.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення франшизи, відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, витрат на правову допомогу сторонами не оскаржуються, тому апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції у цих частинах.

У зв'язку з ухваленням апеляційним судом нового рішення в частині окремих позовних вимог та зміни рішення, визначений судом першої інстанції розподіл судових витрат слід змінити.

Відсоток задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Страхового товариства складає 2,45 % (з розрахунку: 1353, 33 *100/55360,57).

Позивачем за подання позовної заяви до Страхового товариства сплачено судовий збір у розмірі 553 грн 61 коп.

Тому, з відповідача - Страхового товариства на користь позивача слід стягнути 13 грн 56 коп.- витрат зі сплати судового збору (з розрахунку: 553,61*2,45/100).

Водночас, відсоток задоволення вимог апеляційної скарги Страхового товариства складає 97,55%.

Заявником за подання апеляційної скарги сплачено 830 грн 41 коп. судового збору.

Тому, на відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь страхового товариства слід стягнути 810 грн 07 коп. (з розрахунку: 830,41*97,55/100).

На підставі наведеного та керуючись пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 376, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2019 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2019 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» майнової шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого змінити, зменшивши цей розмір з 5860 гривень 57 коп. до 1353 (однієї тисяч триста п'ятдесяти трьох) гривень 33 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат, пов'язаних з розглядом позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group», змінити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» Vienna Insurance Group» на користь ОСОБА_1 13 (тринадцять) гривень 56 коп. - витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» 810 (вісімсот десять) гривень 07 коп. - витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 15 квітня 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк