Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2019 Справа №607/8255/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.

за участю секретаря Зубко О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»(надалі-ТОВ«КЕЙ-КОЛЕКТ») у якому з врахуванням поданих доповнень просить визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.09.2015 року №24567683 про реєстрацію права власності ТОВ«КЕЙ-КОЛЕКТ» на нерухоме майно - квартиру №67, що знаходиться в будинку №10 по вул.Київська в М.Тернополі, загальною площею 65,1 кв.м., яка є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 25 березня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за №1366; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №11242017 про реєстрацію за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на вказану квартиру. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням нотаріуса на підставі іпотечного договору від 25.03.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем, право вимоги за яким відступлено ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом державної реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру. Позивач зазначила, що спірна квартира є предметом іпотеки , якою забезпечено виконання кредитних зобов»язань в іноземній валюті. Вважає, що реєстрація права власності на вказану квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» проведена нотаріусом всупереч вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказала, що вона не отримувала від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» передбаченої чинним законодавством письмової вимоги про усунення порушень по кредитному договору із вимогою про виконання порушеного обов»язку у не менш як 30-денний строк із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, відтак відповідна вимога не могла бути надана нотаріусу для проведення державної реєстрації права власності. Надане ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки за №732077/13 від 09.12.2013 року за своїм змістом та формою не відповідає визначеним законом вимогам та не може вважатися належно оформленою вимогою про усунення порушень. При цьому, з рекомендованого повідомлення про вручення зазначеного повідомлення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вбачається, що воно підлягало поверненню ТОВ «Укрборг» за адресою вул.В.Хвойки, 18/14, офіс 215 м.Київ, 04655.Тобто відправником повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки за №732077/13 від 09.12.2013 було ТОВ «Укрборг», а не ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», що суперечить ст.35 Закону України «Про іпотеку». Разом з тим, будь-які докази, що підтверджують наявність у ТОВ «Укрборг» права на стягнення заборгованості з позивача відсутні, як і докази того, що на момент подання документів для проведення державної реєстрації права власності завершився 30-денний строк з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватний нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об»єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, в інших випадках відповідне право надається лише державним реєстраторам Державної реєстраційної служби України. Окрім цього, спірна квартира є єдиним житлом позивача та членів її сім»ї та підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Із врахуванням вищенаведеного просить позов задовольнити.

У судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не з»явилась, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» надійшла заява про визнання позову та клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи за наявними у справі документами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 25.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1(дошл. Бабій) О.В. був укладений Договір про надання споживчого кредиту №1 (надалі кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. якого банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник ОСОБА_1 зобовязалась прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 46700 доларів США зі сплатою 9,500% річних в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 235835,00 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору.

Відповідно до умов п. п. 1.2.1., 1.2.2 договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 25.03.2008 року по 23.03.2018 року. Позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в термінах та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але у будь-якому випадку не пізніше 23.03.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань на кредитним договором 25.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстром № 1307.

Відповідно до зазначеного договору, ОСОБА_1 (Іпотекодавець) передала в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 65,1 кв.м. за адресою: м. Тернопіль, вул. Київська,10/67. Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 14.04.2006 року, за реєстром №1324.

Підпунктом 4.1.1 п.4.1 Іпотечного договору передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов»язання за цим договором або будь-якого зобов»язання, що забезпечено іпотекою. За умовами п.4.2, 4.3 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить Іпотекодержателю.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ ««КЕЙ-КОЛЕКТ» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до умов п.1.1 якого за цим договором клієнт зобовязався передати у власність фактору, а фактор-прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до умов п.1.2 договору обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку 1 до цього договору.

Відповідно до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до укладеного договору факторингу № 1 відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги кредитної заборгованості до ОСОБА_1за кредитним договором №1 від 25.03.2008 року і таким чином, у зобов»язанні за даним договором змінився кредитор.

09.12.2013 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за вих. №732077/ЛЗ направлено на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у якому зазначено, що станом на 01.12.2013 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1 від 25.03.2008 року складає 34229,94 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 273599,91 грн., з яких: 30378,47 доларів США-заборгованість за тілом кредиту; 3851,47 доларів США- заборгованість по процентах. Одночасно ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» інформувало позивача про те, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені квартири, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Київська,10/67.

18.09.2015 року довіреною особою ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_5 подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прав власності на квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №55710819 від 23.03.2016 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 18.09.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу) індексний номер:24567683

на підставі іпотечного договору від 25.03.2008 року право власності на нерухоме житлове майно у вигляді квартири за адерсою вул. Київська, 10/67 у м. Тернополі було перереєстровано на нового власника - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 року іпотека- вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Системний аналіз положень статтей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов'язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору можливе лише у разі дотримання іпотекодержателем ряду обов»язкових умов: направлення письмової вимоги іпотекодавцю про усунення порушення зобов»язань за основним договором; закінчення тридцятиденного строку, з дня направлення письмової вимоги про усунення порушень у разі залишення її без відповіді.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 07.07.2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленогочастиною третьоюстатті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зміст зазначених правових норм вказує на те, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний обєкт нерухомого майна за ТОВ Кей-Колект.

Як вбачається із наданих відповідачем копій документів, що послужили підставою для проведення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 державної реєстрації права власності на квартиру по вул. Київська, 10/67 у м. Тернополі за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», 09.12.2013 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було направлено на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, яке за своїм змістом та формою не відповідає встановленим Законом України «Про іпотеку» вимогам щодо письмової вимоги про усунення порушень.

При цьому, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового повідомлення за №1753 із відміткою про вручення його особисто позивачу вбачається, що відправником вказаного повідомлення є ТОВ «Укрборг», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. В. Хвойки,18/14, офіс 215.

Зазначене свідчить про те, що до поданої ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» нотаріусу заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не було долучено повний перелік необхідних документів, подання яких є обов»язковим згідно із вимогами Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

07.06.2014 року набув чинності ОСОБА_6 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014 року у відповідності до п.1 ст.1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02.03. 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з ст.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_6 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 51404742.

Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від субєкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстраціїправа власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотекина підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна, а даному випадку позивача ОСОБА_1

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.10.2018 року у справі № 465/1310/17.

Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 та членів її сім»ї , що, зокрема, підтверджується копією будинкової книги на квартиру АДРЕСА_2, а загальна площа даної квартири не перевищує 140 кв. метрів.

При цьому, під час судового розгляду справи представником відповідача, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного обєкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченомупідпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до ч.4 ст. 12, ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 та вважаєа, що вони підлягають до задоволення шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24567683 від 18.09.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: м. Тернопіль вул. Київська, 10/67 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», скасування реєстраційного запису про право власності №11242017 від 18.09.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: м. Тернопіль вул. Київська, 10/67 загальною площею 65,1 кв.м. за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Крім цього, зважаючи на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» слід стягнути на користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 року, ст.ст. 2,10,18,24,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 07.07.2004 року, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014 року, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24567683 від 18.09.2015 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: м. Тернопіль вул. Київська, 10/67 загальною площею 65,1 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Скасувати реєстраційний запис про право власності №11242017 від 18.09.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: м. Тернопіль вул. Київська, 10/67 загальною площею 65,1 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»(04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69, ) в користь ОСОБА_1(46023, вул. Київська, 10/67 м. Тернопіль, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) 640 гривень сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: 46023, вул. Київська, 10/67 м. Тернопіль, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1.

Відповідач: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, адреса місця знаходження: 01054, вул. Дмитрівська, 33 офіс 2, м. Київ.

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69, .

Головуючий суддяОСОБА_7