ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2814/19 Справа № 208/2353/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 про визнання нотаріальних дій незаконними,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 про визнання нотаріальних дій незаконними.

У своєму позові позивач просив суд, визнати правочин отримання ОСОБА_3 свідоцтва за реєстраційний номером № 295 від 26 квітня 2017 року про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області, видане приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 нікчемним; скасувати реєстрацію права на спадщину за реєстраційним № 295 від 26 квітня 2017 року з обліку і реєстрації спадкових справ у спадковому реєстрі відносно ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області.

В обґрунтуванні позову позивач зазначав, що 18 квітня 2017 року у нього померла сестра - ОСОБА_3. Після смерті сестри залишилась квартира АДРЕСА_1янське Дніпропетровської області.

Він звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, але нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3, у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину на її імя на спадкове майно було видане після її смерті.

Перевіркою на право спадщини виявлено, що ОСОБА_3 після померлого 10 червня 2011 року її сина - ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області, яке було видане 26 квітня 2017 року приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 за реєстровим № 295.

Тобто, ОСОБА_3, яка померла 18 квітня 2017 року, нібито звернулась 26.04.2017 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ОСОБА_1, який прийняв таку заяву, відкрив спадкову справу, яку зареєстрував в реєстрі спадкових справ за реєстровим № 295 від 26 квітня 2017 року та видав свідоцтво на право на спадщину за законом.

У зв»язку з чим, позивач не може прийняти спадщину, оскільки 26.04.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1янське Дніпропетровської області на імя ОСОБА_3, померлої 18.04.2017 року після її смерті та змушений звернутись до суду про визнання правочину нікчемним.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 про визнання нотаріальних дій незаконними - задоволені.

Визнано правочин отримання ОСОБА_3 свідоцтва за реєстраційний номером № 295 від 26 квітня 2017 року про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області, видане приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 нікчемним.

Скасовано реєстрацію права на спадщину за реєстраційним № 295 від 26 квітня 2017 року з обліку і реєстрації спадкових справ у спадковому реєстрі відносно ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області.

Стягнуто з Приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 судовий збір на користь ОСОБА_2 в розмірі 972 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що згідно до свідоцтва про смерть, актовий запис № 451 ОСОБА_3 18 квітня 2017 року - померла (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, син ОСОБА_3 ОСОБА_4 помер 10 червня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 682.

Як вбачається зі спадкової справи, ОСОБА_5 26 квітня 2018 року звернулась із заявою до приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 для отримання свідоцтва на право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області після смерті сина - ОСОБА_4, померлого 10 червня 2011 року.

Також, як вбачається зі спадкової справи, квартира АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська від 16 березня 1999 року.

Згідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, державний нотаріус Першої камянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_6 відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри - ОСОБА_3, у звязку з тим, що свідоцтво на спадщину на імя ОСОБА_3 на спадкове майно було видане після смерті останньої (а.с.9).

Також, державним нотаріусом ОСОБА_6 розяснено, що при перевірці необхідної для видачі свідоцтва про право на спадщину було виявлено, що ОСОБА_3 після померлого 10 червня 2011 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1янське у Дніпропетровській області, яке видане 26 квітня 2017 року приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1, за реєстровим № 295, однак, згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3, дата її смерті вказана - 18 квітня 2017 року.

Згідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Умовами статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат», не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України.

Згідно до порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на 26 квітня 2018 року ОСОБА_3 є особою, яка померла 18 квітня 2018 року, а відповідно, була відсутня під час видачі свідоцтва про право на спадщину, що не відповідає вимогам ст. 43 Закону України «Про нотаріат», згідно якої не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, оскільки позовні вимоги заявлені не до належного відповідача.

Як зазначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення чи не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Належним відповідачем у справі є особа, яка не визнає або оспорює спадкові права позивача. У даному спорі належними відповідачами можуть виступати спадкоємці, які прийняли спадщину. Тобто, учасником даних правовідносин є особа, яка яка видала себе за ОСОБА_3 на імя якої було видано свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається зі змісту ст. ст.51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв'язку із характером спірних правовідносин.

Якщо, позивач не заявляє клопотання про зміну неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є

насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Зазначене визначено також у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат").

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Крім того, ст. 27 Закону України Про нотаріат встановлено, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

Нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії:

- подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії;

- подала недійсні та/або підроблені документи;

- не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Колегією суддів жодним чином не заперечується передбачене ст. 50 Закону України Про нотаріат право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію (посвідчення заповіту). Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. При цьому для суду не є важливим, який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, іншим спадкоємцем), то належним відповідачем у такій справі буде саме інший спадкоємець, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений правочин покладається не на нотаріуса, а на спадкоємця, на користь якого він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на нотаріуса, оскільки він не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача.

Таким чином, колегія вважає, що позивачем заявлені вимоги є передчасними, а судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не визначено належний склад учасників справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового, оскільки судом першої інстанції були порушені норми процесуального права.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2100 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 про визнання нотаріальних дій незаконними відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного нотаріуса Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2100 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

ОСОБА_7