Дата документу 10.04.2019 Справа № 335/941/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/941/18 Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В. В. Провадження № 22-ц/807/975/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у особі представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки

В обґрунтування позову зазначено, що 19.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № ML-202/119/2006. Відповідно до умов кредитного договору № ML-202/119/2006 банк здійснив видачу позичальнику кредитних коштів в сумі 63 000,00 (шістдесят три тисячі) доларів США, а позичальник зобовязався своєчасно щомісячними платежами сплатити кредит, проценти за користування кредитом у строк до 19.06.2021 року. Однак позичальник порушила зобов'язання, викладені в пп. 1.1, 1.5 частини № 2 кредитного договору щодо своєчасного внесення платежів.

З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором № ML-202/119/2006 від 19.06.2006 року, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_5 19.06.2006 року було укладено договір іпотеки № РML - 202/119/2006, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобовязань ОСОБА_5 як іпотекодавець надала іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 14, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України, буд. 13/вул. Дивногорська, 10, загальною площею 105, 2 кв. м.

26.11.2010р. ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником АТ «ОТП Банк», відступив право вимоги за цим кредитним договором та забезпечувальним договорами ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

05.02.2015 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/13449/14-ц стягнуто достроково в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 942 172, 46 грн., яка станом на дату звернення до суду з даним позовом боржником не сплачена.

Позивач зазначив, що всупереч умовам договору іпотеки іпотекодавець 26.12.2012 року здійснила відчуження предмету іпотеки, уклавши з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу. Відчуження предмету іпотеки відбулось без відома позивача у проміжок часу, коли квартиру було виключено з реєстру обтяжень на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2012 року про визнання договору іпотеки недійсним, яке в подальшому скасоване рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12.02.2014 року.

Оскільки, придбавши обтяжену іпотекою квартиру, ОСОБА_4 набуває статусу іпотекодавця, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 14, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України, б. 13/вул. Дивногорська, б. 10, загальною площею 105,2 кв. м, власником якої є ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.02.2013 року, в рахунок погашення загальної заборгованості ОСОБА_5 перед ТОВ «ОТП Факторінг Україна» за кредитним договором № ML-202/119/2006 від 19.06.2006р. в розмірі 2 942 172,46 грн., застосувавши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у особі представника ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв»язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на скаргу ОСОБА_4 вказує, що судом обґрунтовано відмовлено в позові, оскільки вона набула право власності на квартиру, яку було виключено з реєстру іпотек, вона в законний спосіб придбала її шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, зареєструвала своє право власності на спірну квартиру, та законність цього правочину ніким не оспорювалась, тому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката ОСОБА_3, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача адвоката ОСОБА_7, яка просила відхилити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ML-202/119/2006 від 19.06.2006 року ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 63 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 19.06.2021 року.

19.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № РML - 202/119/2006 (другої черги), який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за № 39.

За умовами п. 1.1, п. 3.1 договору іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобовязань, іпотекодавець надав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 14, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України, буд. 13/вул. Дивногорська, 10, загальною площею 105, 2 кв. м, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, р.№ 2875, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 28.10.2004 року, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 7745485.

За умовами п. 2.1 вказаного договору іпотека забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії.

Договір іпотеки № РML-202/119/2006 від 19.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 19.06.2006 року, реєстровий номер 39, є договором іпотеки другої черги.

Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки № РML-202/119/2006 від 19.06.2006 року договором іпотеки першої черги є договір, укладений 26.10.2004 року між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем першої черги Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 26.10.2004 року.

13 грудня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення у справі № 2/0814/4348/2012, яким задоволено позов ОСОБА_5: визнано недійсним кредитний договір № ML-202/119/2006 від 19.06.2006р., визнано недійсним договір іпотеки № PML-202/119/2006 від 16.06.2006р., вилучено запис в державному реєстрі іпотек № 3351053 та скасовано заборону на відчуження нерухомого майна квартири № 14, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України, буд. 13/вул. Дивногорська, 10.

26 грудня 2012 року право власності на квартиру № 14, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України, буд. 13/вул. Дивногорська, 10, перейшло до ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, за реєстром № 2935.

12 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області вищевказане заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2012 року було скасовано, ухвалене нове рішення про відмову в позові.

11.11.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2015 року у справі № 335/13449/14-ц було стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-202/119/2006 від 19.06.2006 року в розмірі 2 942 172, 46 грн. Судом у тій справі встановлено факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору, яке призвело до утворення заборгованості.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішення суду не виконують, не сплачуючи стягнуту суму заборгованості, а до нового власника квартири ОСОБА_4 перейшов статус іпотекодавця, оскільки скасовано рішення суду про недійсність кредитного та іпотечного договорів, позивач просив суд звернути стягнення на належну ОСОБА_4 квартиру № 14, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України, буд. 13/вул. Дивногорська, 10, загальною площею 105, 2 кв. м, за рахунок продажу якої з торгів в рамках виконавчого провадження задовольнити його вимоги щодо заборгованості, визначеної іншим судом рішення у розмірі 2 942 172, 46 грн.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд виходив із того, що позивач не надав докази задоволення вимог попереднього іпотекодержателя (Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль») за договором іпотеки, укладеним 26.10.2004 року, посвідчений ОСОБА_9, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 26.10.2004 року, реєстровий номер 2877; у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 740111 від 25.02.2013 року відомості про іпотеку відсутні, а право власності на вказану квартиру 19.02.2013 року зареєстроване за ОСОБА_4, яка жодного договору з позивачем з приводу вказаної квартири не укладала, про кредитний та іпотечний договори, які укладені ОСОБА_5, не була обізнана, а тому не могла знати про обтяження квартири іпотекою до її набуття у власність та погоджуватись з цим.

Також суд вказував, що договір купівлі-продажу квартири був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 26.12.2012 року з дотриманням вимог закону, зокрема, за відсутності заборон, арештів та обтяжень щодо квартири.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що судом допущено порушення норм матеріального права, зокрема, не звернуто увагу на вимоги ст. 23 ЗУ «Про іпотеку».

Колегія вважає ці доводи такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов»язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, за положеннями зазначеної норми, незалежно від того, що покупець іпотечного майна не був проінформований про знаходження придбаного об»єкту нерухомого майна в іпотеці, він набуває відповідного статусу іпотекодавця у разі переходу до нього права власності на іпотечне майно.

Що стосується заперечень відповідача та висновків суду, що квартира під час її продажу не була обтяжена іпотекою, оскільки нотаріус безперешкодно здійснив нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, то колегія з цього приводу зазначає наступне.

Судом встановлено, а сторони не заперечують факту переходу права власності на спірне нерухоме майно під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі судового рішення суду першої інстанції, яке в подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду.

Проте із скасуванням заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2012 року у справі № 2/0814/4348/2012, яким задоволено позов ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору № ML-202/119/2006 від 19.06.2006р., визнання недійсним договору іпотеки № PML-202/119/2006 від 16.06.2006р., вилучення запис в державному реєстрі іпотек № 3351053 та скасування заборони на відчуження квартири № 14, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України, буд. 13/вул. Дивногорська, 10, дія іпотеки за договором іпотеки № PML-202/119/2006 від 16.06.2006р. підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення такого запису.

Вказане означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Таким чином, із скасуванням вказаного заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2012 року у справі № 2/0814/4348/2012 поновилась іпотека спірної квартири, зареєстрована на підставі договору іпотеки № PML-202/119/2006 від 16.06.2006р.

Те, що в Державний реєстр іпотек не було внесено відповідного запису про поновлення іпотеки, правового значення не має, оскільки такий запис не міг бути поновленим фізично,

так як право власності на квартиру вже не було зареєстрованим за первісним іпотекодавцем ОСОБА_5

Вказане відповідає правовій позиції ВС, висловленій у постанові від 04 квітня 2018р. у справі № 922/1378/17, щодо застосування положень ст. 23 ЗУ «Про іпотеку».

Що стосується того, що згідно іпотечного договору PML-202/119/2006 від 16.06.2006р. іпотека зазначена як другої черги, то за матеріалами справи встановлені такі обставини.

Дійсно вказаний договір іпотеки містить таке зазначення, що іпотека є другої черги, а в п. 1.3 договору іпотеки № РML-202/119/2006 від 19.06.2006 року договором іпотеки першої черги є договір, укладений 26.10.2004 року між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем першої черги Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 26.10.2004 року.

Між тим, як правильно встановив суд, що під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в Державному реєстрі іпотек вже не малось відомостей не лише про визнану недійсною іпотеку за договором № РML-202/119/2006 від 19.06.2006 року, але й відомостей по первісну іпотеку згідно з договором від 26.10.2004р.

Отже, після укладення договору іпотеки № РML-202/119/2006 від 19.06.2006 року як іпотеки другої черги до 26.12.2012р. (дати укладення договору купівлі-продажу) відомості про першу іпотеку були виключені з Державного реєстру іпотек та не мається їх і до теперішнього часу ( а.с. 154)..

З розширеної Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 14.03.2019р. вбачається, що запис про іпотеку за № 2877 від 26.10.2004р. був вилучений ЗОД АППБ «Аваль», тобто самим іпотекодержателем згідно листа № 17-41/2-732 від 20.06.2006р. Лівобережного відділення ЗОД Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» ( а.с. 195).

Тобто первісної іпотеки з 21.06.2006р. вже не існувало, чого не з»ясував суд першої інстанції, хоча зазначив, що обтяжень іпотекою спірної квартири на час її купівлі 26.12.2012р. ОСОБА_4 вже не було. Проте суд вважав, що на час розгляду ним цієї справи ця первісна іпотека начебто існує, що перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки на користь позивача.

Визнавши ці висновки суду помилковими, колегія вважає, що у позивача наявне право на заявлення вимог до нового власника спірної квартири ОСОБА_4 як нового іпотекодавця за боргами позичальника ОСОБА_5, зобов»язання якої забезпечені предметом іпотеки.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено, зокрема, на підставі рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов»язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов»язанням, що має на меті стимулювання боржника до виконання основного зобов»язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов»язань або зменшити їх.

Виконання забезпечувального зобов»язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права на одержання задоволення своїх вимог за рахунок передання боржником (іншою особою) в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов»язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи ( в тому числі і у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Наявність на теперішній час запису щодо права власності інших осіб на спірний предмет іпотеки не позбавляє позивача можливості реалізувати своє право іпотекодержателя на квартиру, в тому числі, в порядку, передбаченому статтями 38, 39 ЗУ «Про іпотеку».

Враховуючи, що у цій справі є рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_6 у розмірі 2 942 172,46 грн., яке не виконується боржниками, то сума заборгованості, яку слід погасити за рахунок реалізації предмета іпотеки, дорівнює саме цій стягнутій сумі.

На те, що рішення суду не виконувалось, вказують надані позивачем копії постанов про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.01.2018р. та 04.04.2018р., у яких зазначено, що рішення не виконувалось у зв»язку з відсутністю доходів, коштів та майна у боржників ( а.с. 198-199).

Що стосується способу звернення стягнення, то позивачем обрано спосіб, передбачений ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», та таке право наявне у позивача, тому слід задовольнити його позовні вимоги, які визнані колегією обґрунтованими.

Оцінку спірної квартири можливо провести на стадії примусового виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка не може бути нижчою за звичайні ціни на такий вид майна.

Отже, колегія, визнавши апеляційну скаргу обґрунтованою в цілому, у відповідності до вимог пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване судове рішення та ухвалює нове про задоволення позову.

Постановляючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачу у сплаченому розмірі: у І інстанції судовий зір 1762 грн., за подання скарги 2 643 грн., а всього 4405 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у цій справі скасувати.

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ТОВ «ОТП «Факторинг» за кредитним договором № ML-202/119/2006 від 19 червня 2006р. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 14 загальною площею 105,2 кв. м, житловою площею 58,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Возз»єднання України б. 13/ вул. Дивногорьска, б. 10 та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 2935.

За рахунок предмета іпотеки задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо заборгованості за кредитним договором № ML-202/119/2006 від 19 червня 2006р. в розмірі 2 942 172 (два мільйона дев»ятсот сорок дві тисячі сто сімдесят дві) гривні 46 копійок, тому числі: заборгованості за тілом кредиту 570 126 (п»ятсот сімдесят тисяч сто двадцять шість) гривень 33 копійки, по відсоткам в сумі 62 598 (шістдесят дві тисячі п»ятсот дев»яносто вісім) гривень 91 копійка, по пені в сумі 2 309 447 (два мільйони триста дев»ять тисяч чотириста сорок сім) гривень 21 копійка.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки квартири № 14 загальною площею 105,2 кв. м, житловою площею 58,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Возз»єднання України б. 13/ вул. Дивногорська, б. 10 та належить ОСОБА_4, шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі 4 405 (чотири тисячі чотириста п»ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

ОСОБА_2