ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8317/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/421/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

секретар: Позняк О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Ковальчука О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу Приватного підприємства «Прохолода» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 січня 2019 року, ухвалене в складі судді Требух Н.В. у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Прохолода» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

дата складання повного тексту: 14 січня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПП «Прохолода», в якому просила стягти 67894 грн. заборгованості по заробітній платі та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з червня 2009 року працювала у відповідача на посаді юриста та 13 червня 2018 року її було звільнено з посади. Починаючи з 2017 року та по дату звільнення їй не виплачували заробітну плату, при цьому, оскільки вона була найманим працівником, із суми заробітної плати здійснювалися відрахування до пенсійного фонду. Згідно довідки форми ОК-5 за 2017 - 2018 роки їй була нарахована та мала б бути виплачена заробітна плата на загальну суму 67894 грн. Всупереч положенням трудового законодавства, при звільненні відповідач не провів повний розрахунок по заробітній платі. Зазначає, що вона була змушена працювати одразу на декількох роботах, задля того, аби забезпечити достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї. Через постійні стреси та емоційну напругу, викликану необхідністю постійно підшуковувати додатковий заробіток за останні півтора роки вона зазнала сильних душевних та моральних страждань повсякчас розуміючи, що не може в повній мірі забезпечити достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включало б достатнє харчування, одяг, житло. Вважає, що їй було завдано моральну шкоду розмір відшкодування якої позивач оцінює в 10000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 січня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ПП «Прохолода» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 51410 грн. та 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані відповідачем докази не підтверджують виплату позивачу заробітної плати. Враховуючи, що ОСОБА_4 була відсутня на роботі протягом березня, квітня, травня та з 01 по 12 червня 2018 року без поважних причин слід стягнути заборгованість по виплаті заробітної плати за період з січня 2017 року по лютий 2018 року. У відповідності до вимог ст.237-1 КЗпП України суд також відшкодував позивачу моральну шкоду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПП «Прохолода» звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд І інстанції невірно встановив обставини справи. Вказує, що відповідач заперечуючи проти позову зазначав, що ОСОБА_4 отримувала заробітну плату і фактично сама її видавала працівникам, разом з тим, вона власноруч не підписувала свою відомість, хоча по інших працівниках немає і не було до підприємства жодних претензій, вони всі розписувались в отриманні заробітної плати, яка завжди виплачувалась своєчасно. Головний бухгалтер неодноразово вказував, що відомості від ОСОБА_4 не підписані, до позивача звертався і директор ПП «Прохолода».

На думку особи, яка подає апеляційну скаргу, поза увагою суду залишився і той факт, що директор ПП «Прохолода» ОСОБА_5 та сама позивачка з 2000 року перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням суду в 2017 році, тому вважає, що звернення з даним позовом не має на меті реального захисту її порушених трудових прав, а позов заявлено з метою завдати шкоди ПП «Прохолода» та, вірогідно, безпосередньо її колишньому чоловіку ОСОБА_5 Вважає, що така дія може бути кваліфікована як зловживання правом, оскільки позивачка використовує право на звернення д суду недобросовісно та на шкоду майновим інтересам відповідача та безпосереднього власника ОСОБА_5

Особа, яка подає апеляційну скаргу, звертає увагу суду, що підприємство не має фактичної заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачкою, суми заробітної плати не лише нараховувались належним чином, але фактично виплачувались позивачці, що підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку. Вважає, що поза увагою суду залишився і той факт, що ОСОБА_4 брала значні грошові кошти під звіт.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що позивач перебуває на обліку в ДПІ м.Чернігова як платник єдиного податку з 20 квітня 2015 року, а отже здійснює свою діяльність як підприємець з метою отримання прибутку, тобто в спірний період 2017-2018 років вона не припиняла свою підприємницьку діяльність.

Також зазначає, що позивач протягом 2017 року разом з чоловіком та дітьми неодноразово виїжджала за кордон для відпочинку, який оплачувався її чоловіком, чоловік неодноразово робив подарунки протягом зазначеного періоду, приймав участь в утриманні дітей, а також подружжя дійшло згоди у розподілі свого майна шляхом укладення договору. Вважає, що дані обставини в сукупності не надають можливості стверджувати про той факт, що ОСОБА_6 не отримувала заробітну плату протягом 2017-2018 року, працювала півтора роки в ПП «Прохолода» безоплатно та підтверджують, що вона протягом цього часу мала достатній життєвий рівень, який включав одяг, достатнє харчування та житло, та навіть закордонний відпочинок, при цьому не припиняючи свою діяльність, як приватний підприємець, а отже, як наслідок, зокрема, щонайменше не зазнавала душевних та моральних страждань. Дані обставини виключають право на відшкодування моральної шкоди.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала в ПП «Прохолода» на посаді юриста з 08 червня 2009 року по 13 червня 2018 року та була звільнена з займаної посади за ч.4 ст.40 КЗпП України (а.с.6 т.1).

Дані обставини не заперечуються сторонами.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПП «Прохолода» була нарахована заробітна плата за період з січня 2017 року по червень 2017 року - 3600 грн. щомісяця, з липня 2017 року по вересень 2017 року - 3620 грн. щомісяця, з жовтня 2017 року по грудень 2017 року - 3650 грн щомісяця, з січня 2018 року по лютий 2018 року - 4000 грн. щомісяця та за червень 2018 року - 4484 грн. (а.с.7-9 т.1).

Дані нарахування підтверджуються також розрахунком заробітної плати наданого відповідачем(а.с.42 т.1)

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 20 квітня 2015 року (а.с.36-37 т.1).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ПП «Прохолода» зареєстрований ОСОБА_5 (а.с.38-40 т.1).

З наказів по ПП «Прохолода», доповідних записок, актів та листів вбачається, що певний час ОСОБА_4 була відсутня на робочому місці в березні, квітні та травні 2018 року (а.с.43-57 т.1), у зв'язку з чим була звільнена з займаної посади наказом від 13 червня 2018 року №18 (а.с.58 т.1). також в тебелях обліку робочого часу за березень-червень 2018 року відмічено, що ОСОБА_6 відсутня на роботі (а.с.63-66 т.1).

Згідно податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку по ПП «Прохолода» за І квартал 2017 року ОСОБА_4 було нараховано та виплачено дохід в сумі 10800 грн. (а.с.67-68 т.1), за ІІ квартал 2017 року - 10800 нараховано, проте відсутні дані про виплату (а.с.69-70 т.1), за ІІІ квартал 2017 року нараховано та виплачено 10860 грн. (а.с.71-72 т.1), за ІV квартал 2017 року нараховано та виплачено 10950 грн. (а.с.73-74 т.1), за І квартал 2018 року нараховано та виплачено 12000 грн. (а.с.75-76 т.1), за ІІ квартал 2018 року нараховано та виплачено 484 грн. (а.с.77-78 т.1).

Відповідачем подано звітність про суми нарахованої заробітної плати поданих до ДПІ за І місяць 2017 року (а.с.80-86 т.1); за ІІ місяць 2017 року (а.с.88-94 т.1); за ІІІ місяць 2017 року (а.с.96-102 т.1); за ІV місяць 2017 року (а.с.104-110 т.1); за V місяць 2017 року (а.с.112-118 т.1); за VІ місяць 2017 року (а.с.120-126 т.1); за VІІ місяць 2017 року (а.с.128-134 т.1); за VІІІ місяць 2017 року (а.с.136-142 т.1); за ІХ місяць 2017 року (а.с.144-150 т.1); за Х місяць 2017 року (а.с.152-158 т.1); за ХІ місяць 2017 року (а.с.160-166 т.1); за ХІІ місяць 2017 року (а.с.168-174 т.1); за І місяць 2018 року (а.с.175-182 т.1); за ІІ місяць 2018 року (а.с.184-190 т.1); за ІІІ місяць 2018 року (а.с.192-198 т.1); за ІV місяць 2018 року (а.с.200-206 т.1); за V місяць 2018 року (а.с.208-214 т.1); за VІ місяць 2018 року (а.с.216-222 т.1).

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач при поданні позовної заяви не заперечує факту відрахувань з заробітної плати.

Також матеріали справи містять видаткові касові ордери та відомості про рух коштів по ПП «Прохолода», з яких однак неможливо встановити, що ОСОБА_4 було виплачено нараховану заробітну плату (а.с.223-249 т.1).

Вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір про поділ майна подружжя 14 вересня 2017 року (а.с.1-6 т.2), ОСОБА_5 здійснювались оплати туристичних турів протягом 2017-2018 року (а.с.7, 8). Дані обставини не стосуються розгляду трудового спору.

Згідно розрахунку компенсації за невикористану відпустку за період з 08 червня 2016 по 08 червня 2017 року нараховано 1494 грн. 42 коп. та за період з 08 червня 2017 року по 13 червня 2018 року - 2989 грн. 58 коп., а разом 4484 грн., що з відрахуванням податку та військового збору складає 3609 грн. 62 коп. (а.с.24 т.2).

За наказами по ПП «Прохолода» з 03 січня 2017 року згідно штатного розкладу юрист підприємства мав посадовий оклад в сумі 3600 грн. (а.с.29, 30 т.2), з 03 липня 2017 року - 3620 грн. (а.с.27, 28 т.2), з 01 жовтня 2017 року - 3650 грн. (а.с.25, 26 т.2).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у ст.1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.3.8 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, яка втратила чинність 05 січня 2018 року, виплати, пов'язані з оплатою праці, проводяться касиром підприємства або за видатковими касовими ордерами на кожного одержувача чи за видатковими відомостями

Відповідно до п.30 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 виплати, пов'язані з оплатою праці, проводяться касиром установи/підприємства за видатковими касовими ордерами, складеними на кожного одержувача чи за видатковими відомостями. Дозвільний напис про видачу готівки за підписами керівника і головного бухгалтера або осіб, уповноважених керівником, робиться на титульній сторінці видаткової відомості із зазначенням строків видачі готівки і суми (гривень - словами, копійок - цифрами). Одноразові видачі готівки на виплати, пов'язані з оплатою праці, окремим особам проводяться за видатковими касовими ордерами.

Таким чином, належним і допустимим доказом про виплату працівнику належної йому заробітної плати і її отримання ним є платіжні (видаткові) відомості на виплату заробітної плати. Таких доказів відповідачем суду не надано через їх фізичну відсутність.

Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимоги закону про виплату заробітної плати відповідач не виконав і в день звільнення не провів повного розрахунку.

Суд першої інстанції також вірно встановив, що ОСОБА_4 була відсутня на роботі протягом березня, квітня, травня та з 01 по 12 червня 2018 року без поважних причин у зв'язку з чим заробітна плата не нараховувалась. Записи видаткових касових ордерах про отримання ОСОБА_4 коштів під звіт та їх повернення до каси не є належним доказом виплати заробітної плати, адже не мають підпису особи, яка отримувала кошти та крім того в цих же накладних значиться про отримання від ОСОБА_4 повернення з під звіту.

Судом встановлено, що діями відповідача були порушені права позивачки на отримання плати за свою працю, чим завдано їй моральної шкоди, оскільки це вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, про що вона і зазначила у своїй позовній заяві.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 отримувала заробітну плату і фактично сама її видавала працівникам, а також, що підприємство не має фактичної заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачкою, що суми заробітної плати не лише нараховувались належним чином, але фактично виплачувались позивачці, що підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку не спростовують висновків суду про те, що відповідачем не була виплачена заробітна плата у повному обсязі та не звільняють відповідачів від обов'язку виплатити всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у день звільнення.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що позивач взята на облік в ДПІ м.Чернігова як платник єдиного податку 20 квітня 2015 року, а отже здійснює свою діяльність як підприємець з метою отримання прибутку, тобто в спірний період 2017-2018 років вона не припиняла свою підприємницьку діяльність, не заслуговують на увагу, оскільки статус ФОП не позбавляє права позивача працювати юристом в ПП. Більш того, позивач обґрунтовуючи моральну шкоду вказувала, що була змушена працювати на декількох роботах задля того, аби забезпечити достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї.

Доводи апеляційної скарги, що директор ПП «Прохолода» ОСОБА_5 та сама позивачка з 2000 року перебували в шлюбі, що даний позов заявлено з метою завдати шкоди ПП «Прохолода» чи безпосередньо її колишньому чоловіку ОСОБА_5, не можуть бути підставами для скасування вірного по суті рішення, ґрунтуються на припущеннях та не стосуються питання стягнення заробітної плати, яка не була виплачена при звільненні.

Також не приймаються апеляційним судом до уваги доводи, що позивач протягом 2017 року разом з чоловіком та дітьми неодноразово виїжджала за кордон для відпочинку, який оплачувався її чоловіком, що чоловік неодноразово робив подарунки протягом зазначеного періоду, приймав участь в утриманні дітей, а також що подружжя дійшло згоди у розподілі свого майна шляхом укладення договору. Дані обставини не стосуються спору про стягнення заробітної плати і не мають визначального значення для предмету доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також для розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Прохолода» - залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: