Справа №644/9090/18
н/п 2/644/320/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 квітня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря Лазарєвої М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь сплачений завдаток та додаткову суму у розмірі завдатку, що разом становить 76000,00 грн. та стягнути спричинену їй моральну шкоду в розмірі 24000,00 грн.

В обґрунтування позову, позивач посилалася на те, що 21 лютого 2018 року між нею та ОСОБА_2 була укладена угода в письмовій формі у виді розписки, згідно якої відповідач взяв на себе зобовязання виконати комплекс робіт з підключення до газопостачання належного їй домоволодіння №86 по вул. Плитковій в м. Харкові в строк до кінця червня 2018 року. В забезпечення її зобовязання по оплаті вказаних вище робіт, вона передала відповідачу завдаток в розмірі 38000 грн. Однак, відповідач жодних дій на виконання свого зобовязання не вчинив, гроші не повернув. Вказаними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінила у грошовому виразі у сумі 24000 грн.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили.

Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку про можливість їх часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2018 року, між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір у виді розписки, згідно якого відповідач взяв на себе зобовязання виконати комплекс робіт з підключення до газопостачання домоволодіння №86 по вул. Плитковій в м. Харкові, в строк до кінця червня 2018 року. Для виконання обумовленого в договорі комплексу робіт відповідачем отримана від позивача сума в розмірі 38000 грн. Однак, відповідач жодних дій спрямованих на виконання свого зобовязання не вчинив, гроші не повернув.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги та інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи,

спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор. У ч. 3 вказаної статті зазначено, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недотриманням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки у наданому суду договорі (розписці) відсутні дані, щодо повної вартості зазначених у ньому робіт, а також відсутнє посилання на те, що грошова сума надана позивачем відповідачу, передана як завдаток у рахунок належних з неї платежів і на забезпечення виконання умов укладеного договору з її сторони, суд вважає що передана відповідачу сума є передоплатою за виконання робіт, які відповідач так і не виконав в обумовлені в договорі строки тобто авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Позовна вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди завданої їй внаслідок невиконання умов договору не підлягає задоволенню, оскільки спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. З наведеного позивачем обґрунтування спричинення моральної шкоди вбачається, що моральних страждань позивач зазнала внаслідок невиконання відповідачем свого зобовязання за договором, тобто не із деліктних правовідносин. Положення статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» також не поширюються на виниклі між сторонами правовідносини, оскільки споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу XIII Перехідних положень, ст. ст. 10, 12, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії МН номер 076167, виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 19.09.2001 року, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) - 38000,00 грн. авансу та 768 грн. 40 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Повне судове рішення складено 23.04.2019 року.

Суддя: А. К. Сітало