Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 569/7796/16-ц

провадження № 61-20431св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді

Харечка С. П. від 22 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Боймиструка С. В.,

Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О., від 01 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що він є фізичною особою-підприємцем та отримує прибуток від перевезення пасажирським транспортом. У його власності знаходиться транспортний засіб - автобус марки Мерседес Спринтер, державний номерний знак НОМЕР_1, яким він та його наймані працівники здійснюють пасажирські перевезення за маршрутом Рівне-Київ-Рівне. 29 липня 2015 року належний позивачу автобус здійснював рейс під керуванням ОСОБА_9, в якому під час руху ОСОБА_5 відкрив верхній люк, при цьому скло тріснуло, посипавшись у салон та на відповідача. ОСОБА_5 відмовився добровільно відшкодувати заподіяну шкоду.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 4 991, 67 грн на відшкодування майнової шкоди, 329, 89 грн компенсації збитків від інфляції, 102, 98 грн - три проценти річних, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що судовому засіданні позивач належними та допустимими доказами не довів, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_5 ним понесені витрати на ремонт люка, та що між діями позивача і цими витратами існує прямий причинний зв'язок.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що дії відповідача ОСОБА_5 щодо відкривання скляного люка, внаслідок чого його було пошкоджено, були неправомірними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди суперечать наявним у справі доказам та спростовуються ними.

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2017 року від ОСОБА_5 надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивач ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця

ВОЗ № 260097 від 21 серпня 2008 року. Основним видом його діяльності є перевезення пасажирським транспортом.

У власності позивача знаходиться транспортний засіб марки Мерседес Спринтер, державний номерний знак НОМЕР_1, яким він та його наймані працівники здійснюють пасажирські перевезення за маршрутом Рівне-Київ-Рівне.

29 липня 2015 року належний позивачу автобус знаходився у маршрутному рейсі Рівне-Київ під керуванням ОСОБА_9 Під час рейсу пасажир ОСОБА_5 неодноразово відкривав та закривав аварійний люк, внаслідок чого розбив його. З приводу вказаної події до Рівненського МВ УМВС України у Рівненській області було подано заяву про умисне заподіяння шкоди.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання, в тому числі і недоговірного характеру з відшкодування завданої шкоди, виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо недоведеності неправомірних дій відповідача не відповідають дослідженим доказам, спростовуються матеріалами справи.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди ґрунтується на наявності факту завдання шкоди.

З урахуванням роз'яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, склад якого становлять шкода, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Згідно із пунктами 145, 159 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року, автомобільний перевізник зобов'язаний забезпечити дотримання персоналом законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, а пасажир має право на безпечне і високоякісне перевезення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що дії відповідача ОСОБА_5 по відкриванню скляного люка, що знаходився в автомобілі марки Мерседес Спринтер державний номерний знак НОМЕР_2 та який здійснював рейс за маршрутом Рівне-Київ, не були неправомірними, а визнано такими, що викликані незабезпеченням перевізником комфортного температурного режиму в салоні вказаного автомобіля для пасажирів під час поїздки та порушенням з боку перевізника прав пасажира як споживача послуг щодо безпечного та високоякісного перевезення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дослідженим у справі доказам, які є належними та допустимими в силу вимог статей 58, 59, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи), судами першої та апеляційної інстанцій дано належну оцінку з урахуванням того, що позивач ОСОБА_4 не довів, що внаслідок неправомірних дій відповідача ним були понесені витрати на ремонт люка і що між діями відповідача ОСОБА_5 та цими витратами є прямий причинний зв'язок. Наведене свідчить про правильність висновку суду першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи касаційної скарги висновків місцевого та апеляційного судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 22 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта