Справа № 643/6212/19
Провадження № 2/643/3355/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Афанасьєв В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1, п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити:

- зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 339584,46 грн., з яких 271678,79 грн. основна сума заборгованості за договором позики, 56060,57 грн. проценти за користування позикою, 8887,24 грн. 3 % річних від простроченої суми, та 2955,86 грн. інфляційне подорожчання суми позики.

Аналізуючи зміст заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Представник позивача звертаючись до суду з вказаними вище вимогами, виходив з того, що відповідачем була складена розписка від 12.01.2018 року про отримання грошової суми в іноземній валюті у розмірі 10000,00 доларів США, яку він визначив у національній валюті України гривня у відповідності до офіційного курсу гривні до долару США станом на 21.03.2019 року, виходячи з якої розрахував, предявлені до стягнення суми позики, 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення.

Так, частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, з правової позиції ОСОБА_4 Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, вбачається, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Крім того, відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що обгрунтованим та законним є стягнення суми позики у валюті, у якій вона була одержана позичальником, у даному випадку в іноземній валюті долари США, а не в її гривневому еквіваленті, а розрахунок процентів та 3% річних має здійснюватися саме від простроченої суми боргу, при цьому, індекс інфляції розраховується лише у випадках прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях, - то позивачу необхідно конкретизувати свої позовні вимоги та здійснити обгрунтовані розрахунки, сум заборгованостей, що стягуються, з урахуванням норм чинного законодавства та усталеної практики Верховного Суду.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 185 ЦПК України, ставлячи за мету забезпечення своєчасності та обєктивності судового розгляду справи, виходячи з того, що в силу приписів п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України, саме на суд покладений обовязок сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу можливість усунути зазначені недоліки.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишити без руху і надати позивачеві термін 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків, вказаних в ухвалі, шляхом направлення йому копії даної ухвали та роз'яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Афанасьєв