ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2038/19 Справа № 0427/748/2012 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2012 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новомосковської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора, в якому просила визнати за нею право власності на частину домоволодіння, яке за життя належало ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 13.07.1967 року її дідові ОСОБА_3 була виділена у безстрокове користування для будівництва житлового будинку земельна ділянка розміром 1320 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2 закінчили будівництво житлового будинку з надвірними побудовами на зазначеній земельній ділянці, однак, належним чином не оформили правовстановлюючого документу на домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, який за життя склав заповіт, відповідно до якого належну йому частину будинку за АДРЕСА_1 заповів позивачу по справі.

Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, після виготовлення технічного паспорту було встановлено, що будинок реально розділений та визначений порядок користування ним, частки у домоволодінні змінилися, а саме: померлому ОСОБА_3 фактично належало 15/23, а ОСОБА_2 - 8/23 частин домоволодіння.

В зв'язку з цим, рішенням реєстратора КП "Новомосковського МБТІ" від 02.02.2010 року позивачу було відмовлено у видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті, а також вищезазначений будинок не був належним чином оформлений, та їй було запропоновано для вводу до складу спадщини нерухомого майна звернутись до суду.

Крім того, 14.09.2010 року своєю постановою держаний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок та у зв'язку з розбіжностями у частках, визначених заповітом (а.с. 2-4).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2012 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 15/23 частин домоволодіння, яке складається з будинку "А", прибудови "а", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30-31).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою права власності в розмірі 15/46 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 38-42).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно протоколу № 16 засідання виконкому Новомосковської міської ради від 13.07.1967 року, ОСОБА_3 була виділена для будівництва житлового будинку земельна ділянка розміром 1320 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 15).

Відповідно до технічного паспорту та висновку про технічний стан будинку, господарських будівель та споруд від 05.01.2010 року, виготовленого КП Новомосковським міжрайонним БТІ, будинок на зазначеній земельній ділянці був побудований у 1966 році.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14), і після його смерті спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1, що підтверджується заповітом (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог та дійшов висновку, що за позивачкою повинно бути визнане право власності в порядку спадкування за заповітом на 15/23 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно та з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинни будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення виконкому міської ради депутатів 13.07.1967 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 у розмірі 1320 м2 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 14).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 16 жовтня 1991 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, яким Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться в АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_5 (а.с. 11).

02 лютого 2010 року позивачу було відмовлено у видачі витягу з Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно на будинок АДРЕСА_1 для вводу до спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що на зазначеній земельній ділянці в 1966 році ОСОБА_3 самовільно побудував будинок "А", але за життя не оформив правовстановлюючий документ; у 1985 році ОСОБА_2 до будинку самовільно добудував прибудови (правовстановлюючий документ також не оформив), внаслідок чого у співвласників змінилися належні їм частки (а.с. 22).

14 вересня 2010 року постановою держаний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку з відсутністю встановлення факту прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно (а.с. 21).

Відповідно до технічного паспорту та висновку про технічний стан будинку, господарських будівель та споруд від 05.01.2010 року, виготовленого КП Новомосковським міжрайонним БТІ, будинок "А" по АДРЕСА_1, а також прибудови до нього збудовані самовільно (а.с. 16-18, 19, 20).

Також, з листа відділу Держкомзему у м. Новомосковську вбачається, що станом на 11.05.2011 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 23).

Аналіз цивільного законодавства в контексті права на спадкування свідчить, що успадковуються виключно ті права і обов'язки, які виникли та належали спадкодавцеві ще за життя, та які не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 80 ЦПК України.

Проте, докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 за життя оформив своє право власності на будинок або його частину у встановленому законом порядку, та набув на нього право власності, суду не надано, в матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок та докази, що право власності на нього або на його частину було зареєстровано за померлим згідно вимог Закону.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець за життя не набув право власності на спірний будинок або його частину у встановленому законом порядку, не ввів в експлуатацію самочинно побудовані споруди, а відтак, це майно не входить до складу спадщини і визнання на нього права власності за позивачем в порядку спадкування не можливе.

Також матеріали справи не містять доказів, що позивачка у передбачений законом строк та порядок прийняла спадщину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання права власності за позивачем на 15/23 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки до складу спадщини спірний будинок не увійшов і право на нього у позивача, як у спадкоємця не виникло, відтак позивач звернувся до суду за захистом неіснуючого права.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, що не позбавляє позивача права користування й володіння спірним будинком, та звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 627,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2012 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 627,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: