Справа № 307/1304/13-ц
Провадження № 4-с/307/6/19
УХВАЛА
10 квітня 2019 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Ільницькій О.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів клопотання представника Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про зупинення передачі майна для примусової реалізації та реалізацію земельних ділянок в цивільній справі за скаргою Акціонерного товариства «ВТБ Банк», де заінтересована особа ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_2 щодо використання звітів про експертну грошову оцінку арештованого нерухомого майна, визнання недійсними та скасування звітів про експертну грошову оцінку арештованого нерухомого майна,
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство «ВТБ Банк»звернулося в суд з скаргою, де заінтересована особа ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_2 щодо використання звітів про експертну грошову оцінку арештованого нерухомого майна, визнання недійсними та скасування звітів про експертну грошову оцінку арештованого нерухомого майна.
Інші сторони в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду скарги, що не є перешкодою для розгляду скарги в їх відсутності.
Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов до наступного висновку.
Окремі види забезпечення позову передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК
Вид забезпечення залежить від характеру спірних правовідносин, порушень, на які посилається позивач, обраного ним способу захисту, та інших конкретних обставин справи.
Спірні правовідносини виникли на стадії виконання судового рішення та, крім норм ЦПК України регулюються і Законом України «Про виконавче провадження».
Стаття 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов'язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу (пункт 2 частини 1) та зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення (пункт 3 частини 1).
Зазначені умови кореспондуються та доповнюються положенням статті 150 ЦПК України щодо окремих способів забезпечення позову, а саме зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту (пункт 5 частини 1), а також зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку (пункт 6 частини 1).
Отже, питання про зупинення будь-яких дій у виконавчому провадженні для забезпечення ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав його учасника при розгляді скарги на дії виконавця має вирішуватись з дотриманням вимог процесуального та виконавчого законодавства.
Аналіз зазначених норм у їх сукупності дає підстави для висновку, що підставою для зупинення реалізації майна боржника у виконавчому провадженні, як того просить заявник, є позов іншої особи про визнання права власності на це майно та відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, а також оскарження боржником виконавчого документу у судовому порядку.
Не змінюють цієї умови і положення абзацу 2 частини 5 статті 57 Закону «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що оскарження результатів оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Правила цієї норми передбачають підставу зупинення - судове рішення, а не умови застосування судом заходів забезпечення позову, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 150 ЦПК України.
Отже, нормами процесуального законодавства не передбачено зупинення реалізації арештованого майна боржника у виконавчому провадженні, як спосіб забезпечення вимог скаржника при розгляді скарги на дії виконавця.
Така правова позиція викладена у пункті 15 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", яким прямо передбачено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.
Аналогічно застосовує норми процесуального та виконавчого законодавства Верховний Суд, який погодився з рішенням суду першої та апеляційної інстанції про відмову стягувачу у вжитті забезпечувальних заходів у справі за скаргою на дії державного виконавця.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про зупинення передачі майна для примусової реалізації та реалізацію земельних ділянок слід відмовити.
Керуючись ст.ст.150, 447. 450ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про зупинення передачі майна для примусової реалізації та реалізацію земельних ділянок в цивільній справі за скаргою Акціонерного товариства «ВТБ Банк», де заінтересована особа ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_2 щодо використання звітів про експертну грошову оцінку арештованого нерухомого майна, визнання недійсними та скасування звітів про експертну грошову оцінку арештованого нерухомого майна, відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст ухвали складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий : В.І.Бобрушко