У Х В А Л А

16 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 459/710/18

провадження № 61-6606 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівськоїапеляційного суду від 04 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до свого батька ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які перебували в зареєстрованому шлюбі та розлучилися 06 лютого 2007 року. 19 лютого 2001 року відповідно до рішення Червоноградського міського суду відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку, починаючи з 08 лютого 2001 року і до його повноліття. Зазначає, що він проживає разом з мамою за місцем реєстрації. З 01 вересня 2015 року він навчається в «Червоноградському гірничо-економічному коледжі», на денному відділенні за спеціальністю «підземна розробка корисних копалин», термін його навчання до 30 червня 2019 року. Також зазначав, що він є повнолітнім, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 йому виповнилося вісімнадцять років. В телефонному режимі батько (відповідач) йому пообіцяв в добровільному порядку сплачувати аліменти, сказав відкрити в банку карточку на своє ім'я, та в подальшому той буде перераховувати аліменти щомісячно 15-16 числа. Він має банківську карточку, неодноразово дзвонив відповідачу на мобільний телефон, але останній на дзвінки не відповідає. На даний час він повністю знаходиться на утриманні матері, а тому просив суд стягнути з відповідача аліменти на його користь в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку в місяць з індексацією відповідно до закону, починаючи від дня подання позову.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03 травня 2018 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на час навчання в розмірі 1/7 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 березня 2018 року і до закінчення ним навчання у Державному вищому навчальному закладі «Червоноградський гірничо-економічний коледж», але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на час навчання в розмірі 1/7 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 березня 2018 року і до закінчення ним навчання у Державному вищому навчальному закладі «Червоноградський гірничо-економічний коледж», але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку - змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на час навчання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 березня 2018 року і до закінчення ним навчання у Державному вищому навчальному закладі «Червоноградський гірничо-економічний коледж», але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

27 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 травня 2018 рокупостанову Львівської апеляційного суду від 04 лютого 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити пропущений ним строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що постанову суду апеляційної інстанції було прийнято за його відсутністю, оскільки він перебував у відрядженні. Просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме щодо невірного визначення розміру аліментів з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що вказані заявником обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку підлягає задоволенню.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають з правовідносин щодо стягнення аліментів, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівської апеляційного суду від 04 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівськоїапеляційного суду від 04 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко