Справа № 464/6323/18
пр.№ 2/464/83/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2019 Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Чорна С.З.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання непрацездатної матері в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову і довічно. В обгрунтування позову покликається на те, що з 02.06.2010 року є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК. Єдиним доходом у неї є пенсія по інвалідності. Позивач стверджує, що є особою з інвалідністю і значні кошти витрачає на лікування. Грошей, які залишаються після купівлі ліків та сплати комунальних послуг не вистачає навіть для харчування. У неї є єдиний син ОСОБА_3, який працює, отримує заробітну плату, необмежений стягненнями по виконавчих документах, має достатньо коштів для надання допомоги на утримання, однак відповідач ОСОБА_3 ніякої допомоги не надає, ухиляється від свого обов»язку щодо утримання матері, у зв»язку з чим змушена звертатись до суду.

Ухвалою суду від 06.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У визначений законом строк, відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Право на утримання має непрацездатна особа, яка крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Оскільки розмір пенсії по інвалідності, яку позивач отримує, не є меншою, ніж встановлений прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої вона відноситься, підстав вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні. Згідно довідки про умови та характер праці, виданої МОЗ України 02.06.2010, позивач може працювати в приміщенні без фізичного навантаження. Жодних хронічних захворювань, які потребують постійного лікування та відповідних витрат на момент звернення до суду з даним позовом у позивача немає і на підтвердження таких останньою не надано жодного належного доказу. Зазначає, що позивач проживає разом з своїм чоловіком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким веде спільне господарство. ОСОБА_4 є пенсіонером та отримує пенсію. Крім цього, відповідач зазначає, що надавати матеріальної допомоги у нього немає можливості, оскільки такий перебуває у важкому матеріальному становищі. Вказує, що проживає разом із дружиною ОСОБА_5, яка є особою з інвалідністю 3 групи, перебуває на диспансерному обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «4-а міська поліклініка м.Львова». З 2012 року дружина ОСОБА_5 хворіє на онкологічне захворювання, перенесла операцію з видалення пухлини щитоподібної залози та за станом здоров»я потребує відповідного лікування, а також проведення періодичних досліджень аналізів з гормональної панелі інтервалом у 6 місяців та регулярної ультра-звукової діагностики. Дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на диспансерному обліку, часто хворіє та відповідно за станом здоров»я потребує регулярного медичного спостереження та лікування в спеціалістів. Від першого шлюбу у відповідача є також неповнолітня дитина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 Справа про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 розглядається у суді. У зв»язку із наведеними обставинами, вважає позов не обгрунтованим та просить відмовити у задоволенні такого.

Позивач та представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання не з»явились, подали суду письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Вказали, що позов підтримують у повному обсязі, просять такий задоволити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з»явились, подали суду письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Просять відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи. Крім цього, просять стягнути з позивача, витрати понесені за правову допомогу у розмірі 3000 грн.

У зв»язку із неявкою учасників справи, фіксування судового процесу технічними засобами, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких грунтуються вимоги, об»єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом..

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 є матір»ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 02.06.2010 року є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК № 466 327 від 02.06.2010, може працювати в приміщенні без фізичного та емоційного навантаження.

Згідно довідкою № 0280 від 08.02.2019, наданою в.о.директора Комунального некомерційного підприємства Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня», ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 заключила декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 001-М8КА-9400 від 06.12.2018 з лікарем ОСОБА_9 Про те, що є інвалідом 3 групи загального захворювання не повідомила, документи не надала, інформацію про характер та специфіку захворювання не розказала. З моменту заключення декларації по теперішній час за медичною допомогою не зверталась, лікування не отримувала, стороннього огляду не потребувала (згідно записів з медичної карти амбулаторного хворого).

Наявності у позивача будь яких хронічних захворювань судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно ч.1 ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, виходячи із зазначених норм, обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

При цьому, аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності та її щомісячний дохід у період з вересня по листопад 2018 року становив 1488, 33 грн., та з грудня по лютий 2019 року 1533, 33 грн., що підтверджується довідкою про доходи, котра додана до матеріалів справи

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п. 1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність становить 1497 грн.

Норма ст.202 Сімейного кодексу України є зобов'язальною, але позивач повинен довести потребу у матеріальній допомозі.

Однак позивачем та її представником не надано до суду доказів (належних, переконливих, достовірних) про стан здоров'я позивача та щомісячний розмір понесених нею витрат на лікування.

Посилання позивача на те, що розмір отримуваної нею пенсії не дозволяє їй забезпечити собі гідне існування, а визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму не забезпечує всіх потреб позивача, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі.

Рішення суду не може бути прийнято на припущеннях.

Також не було надано до суду жодних доказів, що позивач має скрутне матеріальне становище, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені позивачем обставини ні позивачем, ні представником позивача до суду не надано.

Твердження позивача про недостатність пенсії для лікування не підтверджено належними та допустимими доказами про розмір необхідних витрат, що позбавляє суд визнати позивача таким, що потребує матеріальної допомоги.

Із наданих позивачем довідок про розмір пенсії по інвалідності, вбачається, що розмір пенсії є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, оскільки пенсія по інвалідності, яку отримує позивач не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої вона відноситься, підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні.

Окрім того, судом враховується, що позивач володіє 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 грудня 2011 року. Проживає разом з чоловіком ОСОБА_4, веде спільне господарство.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, який є рідним братом позивача, вказав, що позивач живе у селі, у власному будинку, веде господарство. У 2014 році прийняла спадщину на 1/6 частку квартири, з 2014 по 2017 рік здавала квартиру в оренду по 2000 грн. в місяць. На даний час отримує по 700 грн. від нього за оренду житла.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, вказала, що є невісткою позивача, відносини в них не хороші. Вказала, що свекруха проживає у селі з своїм чоловіком, у якого велика пенсія, ведуть спільне господарство, торгують продуктами харчування, від чого мають додатковий заробіток.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що є сусідкою позивача. Вказала, що сусідка веде домашнє господарство, має дві корови, кури, продає продукти харчування. В її чоловіка велика пенсія. Їй відомо, що позивач позичає кошти іншим людям.

Крім цього, судом враховується матеріальне становище відповідача, який працевлаштований на посаді інженера 1 категорії в Львівському комунальному підприємстві «Львівелектротранс». Середній місячний дохід за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 11 694 грн., що підтверджується довідкою № 528 від 18.12.2018, виданою ЛКП «Львівелектротранс».

Відповідач проживає з дружиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7, яка є інвалідом 3 групи, перебуває на диспансерному обліку в Комунальному некомерційному підприємстві « 4-а міська поліклініка м.Львова». З 2012 року хворіє на онкологічне захворювання, перенесла операцію з видалення пухлини щитоподібної залози та за станом здоров»я потребує відповідного лікування, а також проведення періодичних досліджень аналізів з гормональної панелі інтервалом у 6 місяців та регулярної ультра-звукової діагностики, що підтверджується виписками із медичної картки.

Дитина відповідача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на диспансерному обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «4-а міська поліклініка м.Львова», часто хворіє та відповідно за станом здоров»я потребує регулярного медичного спостереження та лікування в спеціалістів, що підтверджується випискою із медичної картки.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідача. Факт непрацездатності останньої та отримання нею пенсійних виплат, у незначній на її думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання. Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи зазначене, те, що позивач отримує щомісячний дохід, який складає прожитковий мінімум встановлений законодавством, факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, що виключає можливість застосування ч.1 ст. 202 СК України, враховуючи матеріальне становище відповідача, стан його здоров'я та членів його сім'ї, недоведеність наявності можливості утримувати матір, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов"язані із розглядом справи, покаладаються у разі відмови в позові-на позивача.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 понесені ним та підтверджені рахунком № 16/04/19 року судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 тисячі гривень.

Керуючись ст. ст. 75, 202, 205 СК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесенні останнім судові витрати у розмірі 3 000 тисячі гривень.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії КВ 385124, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10 а кв.82.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.04.2019.

Суддя Чорна С.З.