Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 496/1388/16-ц

провадження № 61-18160 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі:- -Біляївський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д., від 18 травня 2017 року.

Встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Біляївський МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області), ОСОБА_7 про визнання шлюбу недійсним усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є дочкою ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини стало відомо, що за життя ОСОБА_8 03 грудня 2014 року уклав шлюб з ОСОБА_7 Позивач зазначила, що батько ОСОБА_8 мав психічний розлад через алкогольну залежність, а тому шлюб є таким, що укладений без його вільної згоди. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_6, уточнивши вимоги, просила з підстав реєстрації шлюбу без вільної згоди ОСОБА_8 визнати недійсним зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського МУЮ в Одеській області 03 грудня 2014 року за актовим записом № 414 шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_7, анулювати запис про шлюб, усунути ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті ОСОБА_8

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено; визнано шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_7 недійсним з підстав фіктивності, анульовано актовий запис про шлюб, усунено ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті ОСОБА_8

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач з покійним ОСОБА_8 не проживала як чоловік та дружина, спільного господарства не мали, спільного сімейного бюджету не вели, тому є всі підстави для визнання шлюбу недійсним. Вимоги позивача в частині усунення ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті ОСОБА_8 також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про визнання шлюбу недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2018 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог закону та не відповідає обставинам справи, а тому підлягає скасуванню. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено того, що в момент реєстрації шлюбу ОСОБА_8 страждав тяжким психічним розладом, і як наслідок, не усвідомлював своїх дій. Крім того, апеляційний суд зазначив, що позивач в позовній заяві посилалася лише на статтю 40 Сімейного кодексу України (далі - СК України) в цілому, не уточнюючи на підставі якої саме частини вказаної статті просила визнати шлюб недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки ним порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що апеляційний суд не врахував того, що зазначення позивачем саме частини статті є її правом, а не обов'язком, а тому помилковим є висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову та спонукання позивача до подання заяви про зміну позовних вимог.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року вказана справа передана на розгляд Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом РАГС Жовтневого району м. Одеси від 01 грудня 1993 року, актовий запис № 539. Прізвище та по батькові позивача було змінено, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про зміну прізвища, імені та по батькові виданого відділом жовтневого РАЦС Жовтневого району м. Одеси від 01 грудня 1993 року, актовий запис № 51 з ОСОБА_10 на ОСОБА_11. ОСОБА_9 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_13 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03 грудня 2014 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрували шлюб; актовий запис про шлюб від 03 грудня 2014 року № 414 зроблено ВД РАЦС РС Біляївського МУЮ в Одеській області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер у віці 61 року.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 06 листопада 2015 року № 365 причиною смерті ОСОБА_8 стала пневмонія.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_6 посилалася на те, що: по-перше шлюб було зареєстровано з ціллю набуття певних прав (спадкування), по-друге на час укладення шлюбу батько позивача не усвідомлював значення своїх дій, страждав психічним розладом та був залежним від алкоголю, тому не усвідомлював значення своїх дій на момент укладення шлюбу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в справі відсутні належні та допустимі докази того, що на момент реєстрації шлюбу ОСОБА_8 страждав тяжким психічним розладом, через який не усвідомлював значення своїх дій.

Відповідно до частини першої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 5 стаття 12 ЦПК Українисуд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Однак, в порушення вказаних норм закону апеляційний суду, переглядаючи рішення суду першої інстанції на вказані норми закону уваги не звернув, дійшовши хибного висновку про те, що позивач у своєму позові не посилалася на положення частини другої статті 40 СК України, та належним чином не оцінив зібрані у справі докази.

Крім того, судом апеляційної інстанції не роз'яснено учасникам справи їх процесуальних прав, зокрема, щодо заявлення клопотання про проведення судової експертизи, незважаючи на те, що у своїх клопотаннях про витребування доказів ОСОБА_6 неодноразово зазначала про необхідність проведення посмертої судово-психіатричної експертизи, та у зв'язку з цим просила суд витребувати докази для з'ясування психічного стану батька позивача на момент укладення шлюбу.

До повноважень суду касаційної інстанції не входить встановлення фактичних обставин у справі, надання оцінки чи переоцінки доказам, тому зазначене позбавляє Верховний Суд можливості ухвалити нове судового рішення попри тривалість розгляду зазначеної справи у суді.

Таким чином, апеляційний суд, переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку, обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору не встановив, безпідставно не дослідив всі докази у справі в їх сукупності та не надав їм належної оцінки, в тому числі не роз'яснив учасникам справи їх процесуальних прав з метою повного та всебічного розгляду справи.

Рішення апеляційного суду не відповідає закону, що в силу статті 411 ЦПК України, є підставою для її скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С. Ю Мартєв

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська