Категорія 30 Номер провадження 22-ц/804/1123/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду від 06 лютого 2019 року (під головуванням судді Хаустової Т.А.) у справі №243/12855/18 за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

26 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області. Мотивував тим, що 28.11.2016 року він звернувся до прокурора Донецької області Бондаренка Є.В. із заявою-повідомленням №1709 про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності за зловживання службовим становищем ОСОБА_3. Зазначив, що вказана особа, обіймаючи посаду слідчого Лиманського відділення поліції Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, та виконуючи свої службові обов'язки, під час проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням №0003374 від 30.12.2015 року та №0000074 від 27.01.2016 року, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної та юридичної особи, не вчинила необхідних слідчих та процесуальних дій на розслідування особливо тяжкого злочину, не внесла відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що призвело до не розслідування особливо тяжкого злочину, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_4 як потерпілої по зазначеним кримінальним провадженням на суму 300 000грн.

Прокурор Донецької області Бондаренко Є.В. не пізніше 24 годин після подання заяви - повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладених в заяві - повідомленні від 28.11.2016 року не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику не надав, чим порушив присягу прокурора в частині прийнятого на себе зобов'язання неухильно додержуватись Конституції та законів України. Начальник третього слідчого відділу слідчого управління Прокуратури Донецької області ОСОБА_5 всупереч вимог ч.4 ст.214 КПК України в листі прокуратури Донецької області від 06.12.2016 року №17/1/3-56-14(1039вих16) повідомив про прийняте ним рішення про відмову в реєстрації в ЄРДР відомостей по заяві про кримінальне правопорушення від 28.11.2016 року.

Вважає, що Держава Україна за представництвом прокурора Донецької області Бондаренка Є.В. порушила його право на звернення до органу державної влади та отримання обґрунтованої відповіді, яке гарантоване статтею 40 Конституції України та статтю 214 КПК України, а також тими ж діями Держава Україна порушила його право, яке гарантоване статтею 3 Конституції України, статтями 1,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Бездіяльністю прокурора Донецької області йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав в зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та в зв'язку з порушенням його прав як людини,

гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Оцінює вартість спричиненої йому моральної шкоди в розмірі 134028 грн..

Вказував, що протиправність, незаконність, неправомірність бездіяльності Прокуратури Донецької області полягає в невиконанні прокурором Донецької області Бондаренком Є.В. його службових обов'язків внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви - повідомлення ОСОБА_2 від 28.11.2016 року за вхідним номером 1709. Факт порушення начальником третього слідчого відділу слідчого управління Прокуратури Донецької області ОСОБА_5 присяги прокурора викладено в статті 36 Закону України «Про прокуратуру». Вважає, що відповідачем порушено його права на ефективний правовий захист прав людини відповідно до статей 1,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Просив стягнути з Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 134028 грн. та визначити порядок виконання судового рішення та вжити заходи для забезпечення його виконання; постановити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності Прокуратури Донецької області.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 06 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в зв'язку з відсутністю підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що рішення суду є незаконним, ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Суд не розглянув справу в межах заявлених ним вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Суд не встановив чи мав він як громадянин та адвокат, що здійснює свою професійну діяльність, право звернутись до прокурора Донецької області із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та якщо «так» якими нормами права таке право йому гарантовано.

Суд не встановив чи відповідало його звернення до прокурора Донецької області вимогам статті 214 КПК України про склад інформації, необхідної для її внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Також суд першої інстанції не встановив чи мав прокурор Донецької області повноваження реєстратора Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суд першої інстанції не встановив чи була відповідь прокурора Донецької області на його звернення обґрунтованою, чи була вона надана в установлений статтею 214 КПК України строк, які факти встановлено прокурором при розгляді мого звернення та на підставі яких об'єктивних даних чи правильно прокурор застосував норми права при розгляді його звернення.

Суд проігнорував його вимогу захистити його право отримати від прокуратури Донецької області обґрунтовану відповідь на його звернення в установлений строк, оскільки вимога ґрунтувалась на положеннях статті 40 Конституції України, яка гарантує йому право отримати не будь-яку відповідь, а саме обґрунтовану відповідь та у визначений законом строк.

Судом не встановлено чи відповідали діяння прокурора вимогам статей 19, 40 Конституції України та статті 214 КПК України.

Також оскаржуване рішення в порушення статті 265 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не містить мотивовану оцінку наданому ним доказу на підтвердження факту спричинення йому моральних страждань - показам свідка ОСОБА_2 та висновку чи були і ким порушені не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси , за захистом яких мало місце звернення до суду.

Суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми права, які не підлягали застосуванню, а саме статті 1-3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» та частини 1,2 ст.1176 ЦК України , бо він не є незаконно засудженою особою; статті 15,45 Закону України «Про прокуратуру», бо він не намагався притягнути прокурора до дисциплінарної відповідальності, оскільки сплив строк для цього; статті 303, 207 КПК України, бо він не оскаржує дії прокурора як потерпілий та його представник; рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року №2-рп/2016, бо питання не стосуються обставин справи; висновки Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року, заява №42527/98, параграф 44 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини», по обраному ним правового засобу захисту є загальним для всіх в Україні в порядку цивільного судочинства, стосується обставин, які відбулись до початку кримінального провадження до внесення відомостей до ЄРДР.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 134028 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а саме позивачем не доведено, що внаслідок протиправних дій чи бездіяльності він зазнав моральних страждань, а також не надав належних доказів, які б свідчили про те, що протиправні дії чи бездіяльність взагалі мали місце, негативні наслідки, що вплинуло на зміну звичайного способу життя позивача, не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності вимогам законодавства, не представлено доказів на підтвердження ним обставин, тобто, жодних доказів, у розумінні ст. ст.77,78 ЦПК України в обґрунтування вказаних обставин позивачем не надано.

Висновок суду відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 листопада 2016 року він звернувся до прокурора Донецької області Бондаренко Є.В. із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності за зловживання службовим становищем, за статтею 364 частиною 2 КК України та за статтею 396 КК України слідчого слідчого відділу Лиманського відділення поліції Слов'янського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Донецькій області ОСОБА_3, яка під час проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням №0003374 від 30 грудня 2015 року та №0000074 від 27 січня 2016 року не вчинила необхідних слідчих та процесуальних дій з розслідування особливо тяжкого злочину, не внесла відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_7, як потерпілій у зазначених кримінальних провадженнях.

06 грудня 2016 року начальник третього слідчого Відділу слідчого управління Прокуратури Донецької області Колесников А.О. повідомив про розгляд вищевказаної заяви та зазначив, що із змісту заяви не вбачається достатніх об'єктивних даних, які б вказували на вчинення слідчим СВ Лиманського ВП Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 будь-якого кримінального правопорушення та роз»яснив, що відповідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України заявник має право оскаржити дії слідчого ОСОБА_3 до слідчого судді в частині не внесення слідчим ОСОБА_3 відповідних відомостей до ЄРДР. Повідомлено, що відсутні достатні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР за його заявою.

Прокурор Донецької області Бондаренко Є.В. не пізніше 24 годин після подання заяви - повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, чим допустив бездіяльність.

Вважав,що бездіяльністю прокурора Донецької області йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав в зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та в зв'язку з порушенням його прав як людини, гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів;показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим

Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підтвердження того, що внаслідок бездіяльності посадової особи органів прокуратури, яка встановлена судовими рішеннями, позивачеві завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що сам факт невнесення прокурором Донецької області відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).

Оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові, оскільки підстави для задоволення позову за вимогами ст. 1176 ЦК України відсутні, а доказів на підтвердження моральної шкоди зазначеної бездіяльності не надано. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Доводи про те, що суд не встановив чи мав позивач як громадянин та адвокат, що здійснює свою професійну діяльність, право звернутись до прокурора Донецької області із заявою- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та якщо «так» якими нормами права таке право йому гарантовано; чи відповідало його звернення до прокурора Донецької області вимогам статті 214 КПК України про склад інформації, необхідної для її внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань, чи мав прокурор Донецької області повноваження реєстратора Єдиного реєстру досудових розслідувань, чи була відповідь прокурора Донецької області на його звернення обґрунтованою, чи була вона надана в установлений статтею 214 КПК України строк, які факти встановлено прокурором при розгляді мого звернення та на підставі яких об'єктивних даних чи правильно прокурор застосував норми права при розгляді його звернення, є необґрунтованими, так як судом розглянуті позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог.

Звернення до прокуратури було з приводу притягнення до кримінальної відповідальності слідчого ОСОБА_3, яка під час проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням №0003374 від 30 грудня 2015 року та №0000074 від 27 січня 2016 року не вчинила необхідних слідчих та процесуальних дій з розслідування особливо тяжкого злочину, не внесла відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Моральна шкода обґрунтовувалася бездіяльністю прокурора щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних про вчинене кримінальне правопорушення. Зазначені позовні вимоги і були розглянуті судом першої інстанції.

Інших позовних вимог не заявлялося.

Посилання в мотивувальній частині рішення суду на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду»

є зайвим, однак це не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 134028 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: