Справа № 308/1416/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 10.04.2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15 квітня 2019 року.

До Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_4, від імені ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відновлення становища, яке існувало до порушення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14 червня 2017 року об'єднано в одне провадження вимоги за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.06.2017 за клопотанням представника ОСОБА_5, проти якого не заперечувала представник ОСОБА_4, призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою зясування обставин, що мають значення в справі, провадження в справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2017 року залишено без змін.

Згідно повідомлення судового експерта було направлено лист від 08 вересня 2017 року щодо проведення попередньої оплати за проведення попередньої оплати за проведення експертизи. Разом з тим, оплата ОСОБА_1 проведена не була, тому на підставі вищенаведеного судовий експерт повідомив про неможливість проведення такої експертизи та повернув матеріали цивільної справи до суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2018 року відновлено провадження у справі № 308/1416/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та зустрічний позов ПересолякаІвана Івановича до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Справа призначалась неодноразово до судового розгляду.

У звязку з перебування головуючого в нарадчій кімнаті, розгляд справи 11.02.2019 року було відкладено на 02 квітня 2019 року.

У судове засідання, призначене на 02 квітня 2019 року, позивач за первісним позовом не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується відстеженням рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Позивач ОСОБА_3 про причини неявки суд не повідомляв. Представник позивача у судове засідання призначене на 02 квітня 2019 року, не зявився.

У звязку з чим судом розгляд справи було відкладено на 10 квітня 2019 року.

У судове засідання, призначене на 10 квітня 2019 року, позивач за первісним позовом не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник позивача у судове засідання призначене на 10 квітня 2019 року, не зявився, на адресу суду від нього надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням на лікарняному.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 клопотала про залишення первісного позову без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача. Вказуючи, про неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи в попередніх судових засіданнях від представника позивача по первісному позову.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх у сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 43 ЦПК України чітко визначає права та обовязки сторін по справі, а у ст. 44 ЦПК України вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 5 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Суд при цьому констатує, що позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомляв, заяви про розгляд справи без його участі не подавав.

За змістом вказаних вимог процесуального закону правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у випадку повторної неявки позивача в судове засідання за сукупності таких умов: - належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; - повторної неявки його в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль; - ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інших умов, у тому числі й існування поважних причин неявки, процесуальний закон не передбачає, а тому право суду залишити позов без розгляду від цієї обставини не залежить.

Таким чином, саме факт неявки позивача в судове засідання вдруге, тобто повторно, за наявності вищевикладених умов у їх сукупності є підставою для залишення позову без розгляду.

Згідно з вимогами ЦПК України, суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання, що знайшло своє відображення в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вих. № 6-60/0/4-12 від 18.01.2012 р., що був надісланий на адресу голів Апеляційного суду АРК, апеляційних судів областей, м. Києва і Севастополя.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі (№6-24063 ск 15), згідно якої, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши норми ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов висновку про те, що позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату судового засідання, повторно не зявилась до суду. При цьому ВССУ вказав на те, що причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, а позивачка, при цьому, і не зявляється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді.

Зазначена норма дисциплінує заявника, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо заявник не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_6 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_2 проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 р. № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Слід також зазначити, що від позивача або представника позивача заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило.

Слід вказати, на те, що наявність у позивача представника не обмежує і не позбавляє його процесуальних прав, а саме щодо його участі у судовому засіданні при розгляді справи за його позовом особисто.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та представник позивача будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду справи, повторно не зявилися в судове засідання.

За наведених вище обставин суд вважає, що наявні підстави для залишення позову без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

У звязку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Суд розяснює позивачу, що відповідно ч.2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі наведеного, беручи до уваги підстави для залишення позову без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача, встановлені норми ЦПК України, який не повязує причини повторної неявки з їх поважністю, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Цивільного процесуального кодексу України відповідач має право предявити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно ч. 2 ст. 193 Цивільного процесуального кодексу України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Оскільки Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14 червня 2017 року об'єднано в одне провадження вимоги за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, суд приходить до висновку, що подальший розгляд справи слід продовжити в межах зустрічної позовної заяви після залишення первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 13, 44, 130, 131, 210, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном - залишити без розгляду.

Подальший розгляд справи продовжити в межах зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном.

Роз'яснити позивачу право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені в день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7