Провадження № 2/742/550/19
Єдиний унікальний № 742/821/19
16 квітня 2019 року м.ПрилукиПрилуцький міськрайонний суд Чернігівської областіу складі: головуючого-судді Бездідько В.М., при секретарі Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Прилуцької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини на навчання без згоди батька ,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини на навчання без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона має неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею за адресою АДРЕСА_1, батьком якого являється відповідач по справі - ОСОБА_2
ОСОБА_3 проживає разом з матір»ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач, батько дитини, не бачиться та не спілкується з сином, участі у його вихованні та догляді не приймає, не цікавиться її фізичним, духовним та моральним розвитком.
На даний період часу виникли підстави для виїзду за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, а саме для навчання в Польщі, але відповідач в порушення інтересів та бажання дитини, без будь-яких пояснень та причин категорично відмовляється надати позивачу згоду на вивіз (перебування) дитини за межами України в Республіці - Польща, у зв'язку з чим подано позов до суду.
Позивачка в судове засідання не з'явилася, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказах, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання також не з'явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, проте надіслав до суду лист в якому просив суд розглядати справу в їх відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду просить врахувати виключно інтереси дитини ОСОБА_3
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міського управління юстиції Чернігівської області, відповідач - ОСОБА_2 є батьком сина позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.4/.
Згідно копії довідки № 1762 відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1(а.с.5)
ОСОБА_3 має намір на вступ до навчального закладу в Польщі, що підтверджується заявкою на підбір навчального закладу в Польщі для абітурієнта від 17.03.2019 року.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частиною 3 ст.51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За приписами ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є ст.313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995, вказує, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що: виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.
Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, учасником якої є Україна з 27.09.1991 року, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 №231 оформлення проїзного документу дитини здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально.
Відповідно до п.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.
В судовому засіданні встановлено, що дитина постійно проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ініціативи в допомозі та в спілкуванні з дитиною не проявляє, обмежившись фактично лише виконанням судового рішення щодо сплати аліментів.
Суд вважає, що інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що ним особисто зроблено для створення належних умови задля забезпечення та гарантування повноцінного, здорового, гармонійного розвитку його неповнолітньої дитини. Суд враховує, що правам батька неповнолітньої дитини кореспондують відповідні обов'язки, які мають виконуватись батьками.
З урахуванням наведеного, суд вважає про необхідність задоволення позову про надання дозволу на перебування малолітньої дитини за межами України без згоди батька ОСОБА_2, оскільки перебування ОСОБА_3 за межами України з метою навчання за кордоном є доцільним для розвитку дитини та повністю відповідає її інтересам. Відмовляючи у тимчасовому перебуванні дитини за кордоном на навчанні, батько діє всупереч інтересам дитини.
Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про надання тимчасового дозволу про перебування за межами України неповнолітнього ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька у період з 28.08.2019 року по 21.12.2019 року, з 03.01.2020 року по 27.01.2020 року з 10.02.2020 по 01.04.2020 року, з 15.04.2020 року по 27.08.2020 року, суд враховує, що законом передбачено надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення, мети перебування та конкретної держави.
Встановлення терміну перебування дитини за кордоном забезпечить права відповідача по справі приймати участь щодо навчання та виховання дитини. Понад те, надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька ніяких змін у спілкуванні батька та порядку його участі у вихованні дитини не відбудеться.
Отже, з урахуванням установлених судом обставин, тимчасове перебування за кордоном неповнолітнього ОСОБА_3 відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору - підлягають стягненню на її користь із відповідача.
Керуючись ст.ст.12,19,81,259,264,265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), третя особа орган опіки та піклування Прилуцької міської ради (м. Прилуки вул.. Незалежності 82) про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини на навчання без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 20 жовтня 2004 року серії НОМЕР_1) за межами України - в республіці Польща, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 28.08.2019 року по 21.12.2019 року, з 03.01.2020 року по 27.01.2020 року з 10.02.2020 по 01.04.2020 року, з 15.04.2020 року по 27.08.2020 року.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот чотири) грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.М.Бездідько