ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Чернівці

Справа №726/23/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Чернівецької місцевої прокуратури до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки, за апеляційними скаргами Чернівецької міської ради та ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Байцар Л.В.),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року керівник Чернівецької місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок площею 58,10 м. кв., а також сарай літерою «Б», вбиральня літерою «Е»; колодязь літерою «І» та огорожа, які розташовані в АДРЕСА_1. Для обслуговування вказаного нерухомого майна п. 26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради 6 скликання № 1224 від 29 травня 2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1000 га, у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що відповідає розміру земельної ділянки, визначеного ст. 121 ЗК України.

Крім того, зазначеним рішенням Чернівецької міської ради також надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,2000 га (додатково, відповідно до інвентаризаційної справи) в оренду строком на 5

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/212/19 Категорія

років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва, на якій не розміщенні жодні будівлі та споруди.

У подальшому п. 32.1 рішення 57 сесії 6 скликання №1418 від 1 грудня 2014 року внесено зміни у п. 26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради VI скликання № 1224 від 29 травня 2014 року, яким слова та цифри «площею 0,2000 га» замінено словами та цифрами «площею 0,3980 га».

26 травня 2016 року рішенням 7 сесії Чернівецької міської ради VII скликання № 253 (п. 36) затверджено проект відведення та надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,3013 га, кадастровий номер НОМЕР_1, код 02.01, по АДРЕСА_1 в оренду на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права будівництва.

29 червня 2016 року між Чернівецькою міською радою в особі директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №10129, згідно з яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,3013 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказував, що орендована земельна ділянка відповідно до Генерального плану міста Чернівці відноситься до багатоквартирної житлової та громадської забудови, у зв'язку з чим надання її для обслуговування будівель є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує конституційний принцип рівності громадян - мешканців м. Чернівці, перед законом щодо реалізації права на землю.

Також оскаржуваним рішенням порушено порядок надання в оренду вільних земельних ділянок державної чи комунальної власності, права на які (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).

Просив визнати незаконним та скасувати п. 36 рішення 7 сесії Чернівецької міської ради VII скликання № 253 від 26 травня 2016 року в частині затвердження проекту відведення та надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,3013 га, кадастровий номер НОМЕР_1, в оренду строком на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

визнати недійсним договір оренди землі від 29 червня 2016 року №10129, укладений між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1;

зобов'язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради спірну земельну ділянку.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. 36 рішення 7 сесії Чернівецької міської ради VII скликання № 253 від 26 травня 2016 року в частині затвердження проекту відведення та надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,3013 га, кадастровий номер НОМЕР_1, код 02.01, в оренду строком на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір оренди землі від 29 червня 2016 року №10129, укладений між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради земельну ділянку площею 0,3013 га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з міського бюджету Чернівецької міської ради на користь Чернівецької місцевої прокуратури судовий збір в сумі 2400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернівецької місцевої прокуратури судовий збір в сумі 2400 грн.

На вказане рішення Чернівецька міська рада та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушенням норми матеріального і процесуального права.

Чернівецька міська рада свої доводи мотивує тим, що з урахуванням змін до земельного законодавства ОСОБА_1 мав право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів, а тому вважає оскаржуване рішення міської ради законним.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій знаходиться належне ОСОБА_1 нерухоме майно, була закріплена за попереднім власником на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих №472/15 від 6 серпня 1955 року, відповідно до якого останній користувався земельною ділянкою площею 2730 м та земельною ділянкою площею 2596 м, з яких 700 м під садівництво, 1896 м. для ведення городництва. ОСОБА_1 продовжував користуватись зазначеною земельною ділянкою.

Крім того, земельна ділянка по АДРЕСА_1 надавалась для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права будівництва, а тому вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Закон України «Про оренду землі» не містить обмежень щодо розміру земельної ділянки, що може передаватись в оренду із земель комунальної власності.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні з серпня 1955 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування та не є вільною, має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована у зоні малоповерхової забудови. Відповідно до діючого на час виникнення правовідносин сторін земельного законодавства проведення земельних торгів для надання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку не вимагалося.

Апелянти просять скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Чернівецької місцевої прокуратури просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка відповідно до вимог земельного законодавства повинна була передаватися в оренду шляхом проведення земельних торгів, що не було зроблено, розташування земельної ділянки не відповідає генеральному плану населеного пункту та містобудівній документації та у справі відсутні дані про успадкування відповідачем права користування земельною ділянкою площею 0,3980 га.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 2014 року ОСОБА_1 на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих №472/15 §83 від 06 серпня 1955 року земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій розташоване належне ОСОБА_1 нерухоме майно, надана у користування померлій ОСОБА_3 Відповідно до зазначеного рішення ОСОБА_3 надано у користування земельну ділянку площею 2730 м.кв. та земельну ділянку площею 2596 м.кв., з яких 700 м.кв. під садівництво, а 1896 м.кв. - для ведення городництва, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1, виготовленої Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради 6 скликання №1224 від 29 травня 2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,10 га у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,2000 га (додатково, відповідно до інвентаризаційної справи) в оренду терміном на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва. Пунктом 32.1 рішення 57 сесії 6 скликання №1418 від 01.12.2014 року внесено зміни у п.26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради VI скликання №1224 від 29.05.2014 року в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,2000 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва, яким: слова та цифри «площею 0,2000 га» замінено словами та цифрами «площею 0,3980 га».

Пунктом 36 рішення 7 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради №253 від 26 травня 2016 року затверджено проект відведення та передано в оренду терміном на 5 років ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,3013 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01) без права будівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1

29 червня 2016 року між Чернівецькою міською радою в особі директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №10129, згідно з яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку загальною площею

0,3013 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою указаної статті передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва;

За змістом частини третьої статті земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно кадастрового плану, який є невід'ємною частиною договору оренди землі № 10129, на спірній земельній ділянці площею 0,3980 га відсутнє нерухоме майно (будівлі, споруди) відповідача ОСОБА_1 Відсутність об'єктів нерухомого майна підтверджують інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом оспорюваного рішення міської ради цільовим призначенням спірної земельної ділянки є обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва.

Згідно довідки квартального комітету Садгірського району м. Чернівці № 1 від 10 вересня 2015 року, вказана вище земельна ділянка використовується ОСОБА_1 для обробляння городу та догляду за садом.

Отже, спірна земельна ділянка відповідно до вимог земельного законодавства повинна була передаватися в оренду шляхом проведення земельних торгів, що не було зроблено.

Відповідно до ч. 1 ст 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. Використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 р. № 548 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 р., № 1011/18306), визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Поділ земель на категорії за цільовим призначенням обумовлюється їх специфікою як об'єкта земельних правовідносин просторовою обмеженістю, незамінністю, постійністю місцезнаходження земельної ділянки, що визначає методи її використання, розміщення продуктивних сил в її межах та є гарантією раціонального землекористування.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. При цьому визначення цільового призначення земельної ділянки при наданні її у користування або у власність повинно здійснюватися відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, що узгоджується із ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України та ст.ст. 5, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, що призначена для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту є генеральний план населеного пункту, який розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Одним із видів містобудівної документації, яким визначається режим забудови територій є план зонування. При цьому режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов'язків для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під планом зонування території розуміють містобудівну документацію, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Згідно ДСТУ-Н Б Б 1.1-12: 2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)», який набрав чинності з 1 червня 2012 року (наказ Мінрегіонрозвитку від 15 грудня 2011 року № 345) зонінг населеного пункту створюється з метою регулювання планування та забудови територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, забезпечення сумісності забудови окремих земельних ділянок з оточуючою забудовою та землекористуванням.

Пунктом 4.7. Настанови визначено, що для кожної земельної ділянки дозволеним є таке використання, яке відповідає містобудівному регламенту відповідної зони.

Зона багатоповерхової квартирної житлової та громадської забудови (Ж-3) передбачає розташування виключно багатоквартирних житлових будинків, супутніх об'єктів повсякденного обслуговування, некомерційних комунальних об'єктів, а також окремих об'єктів загальноміського значення (пункт 5.10 Настанови), що відповідає цільовому призначенню земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код - 02.03).

Натомість надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків, господарських будівель та споруд (код 02.01) відповідає містобудівному регламенту зони Ж-1 (садибна забудова).

З досліджених судом першої інстанції листів Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин за № 04/01-08/1-1469 від 24 квітня 2015 року та № 04/01-08/1-4845 від 22 грудня 2017 року, доданих до них графічних матеріалів - викопіювань з схеми зонування території м. Чернівці встановлено, що земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 площею 0,3013 га, яка передана в оренду ОСОБА_1, згідно Генерального плану м. Чернівці та Схеми зонування території м. Чернівці відноситься до земель змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови та знаходиться в зоні багатоповерхової квартирної житлової та громадської забудови (ЖЗ).

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації, в тому числі плану зонування території та її графічній частині схемі зонування.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Обґрунтованими також є висновки суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка є юридично вільною.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

На підставі наведеного право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомість, переходить до набувача об'єктів нерухомості виключно за умови, що в момент їх відчуження у попереднього власника, згідно з вимогами земельного законодавства України, таке право було і воно належним чином посвідчене.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 успадкував житловий будинок площею 58,10 кв.м, сарай літерою «Б», вбиральню літерою «Е»; колодязь літерою «І» та огорожу по АДРЕСА_1,які розміщені на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1000 га.

У справі відсутні дані про успадкування відповідачем права на користування спірною земельною ділянкою площею 0,3980 га.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 не передавалась у власність або користування ОСОБА_3, про що свідчить лист Державного архіву Чернівецької області № 911 від 20.11.2015 року, довідка архівного відділу Кіцманської РДА № 41-23 від 10.10.2017 року, архівний витяг архівного сектору Новоселицької РДА № 45 від 10.10.2017 року.

Можливе фактичне тимчасове користування спадкодавцями спірною земельною ділянкою з 1955 року не породжує в інших осіб права користування цією земельною ділянкою, в т. ч. на оренду земельної ділянки, без проведення земельних торгів.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Ураховуючи, що договір оренди землі від 29.06.2016 року № 10129, укладений з ОСОБА_1 на підставі незаконного рішення Чернівецької міської ради, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнанню його недійсним та поверненню територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради земельної ділянки площею 0,3013 га по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Чернівецької міської ради та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак