ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1762/16-ц Номер провадження 22-ц/814/863/19Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І. І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсиббанк" на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області в складі судді Омельченко І.І. від 8 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсибабнк" про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

Зазначала, що 28 квітня 2007 року між акціонерним товариством інноваційний банк «Укрсиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк») та нею укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення). Вказувала, що при укладенні договору відповідач не надав детального розпису загальної вартості кредиту, а також графіків платежу, не визначив ціни послуги.

Вважає вказані обставини свідченням нечесної підприємницької діяльності, порушенням її права як споживача банківських послуг , у зв'язку з чим просила суд визнати договір недійсним.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 8 листопада 2018 рокупозов ОСОБА_2до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договорів недійсними задоволено.

Визнано договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 28 квітня 2007 року, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 недійсним.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_2, понесені судові витрати в сумі 11275,60 грн.

Стягнуто із публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, не вірно оцінив докази у вигляді проведеної по справі судово-економічної експертизи, не дотримався положень ст. 203,215 ЦК України, які визначають підстави для визнання правочинів недійсними.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 квітня 2007 року ОСОБА_2 подала до АКІБ «УкрСиббанк» заяву про отримання кредиту в сумі 22 000 доларів США (т.2 а.с.34-36).

26 квітня 2007 року на засіданні кредитного комітету Полтавського управління АКІБ «УкрСиббанк» розглянуто заявку на видачу кредиту та вирішено видати ОСОБА_2 іпотечний кредит в сумі 22 000 доларів США строком на 180 місяців під 12,5 % річних під іпотеку квартири за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.117).

28 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) (а.с. 9-13), за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 22 000 доларів США та сплатити проценти за користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначних договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 111100 гривень за курсом Національного банку України на день укладення договору.

Із виписки за кредитним договором вбачається, що 28 квітня 2007 року АТ «Укрсиббанк» згідно угоди № 0 від 28.04.2007 року надав ОСОБА_2 22 000 доларів США, що еквівалентно 111 100 гривень. Меморіальний валютний ордер № 310676 (т.1 а.с.89, 179, 216, 217, т.2 а.с.11-33).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28 квітня 2007 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як продавці, та ОСОБА_2, як покупець, уклали договір про передачу у власність покупця квартири АДРЕСА_1. Продаж за домовленістю сторін вчинено за 125 000 грн., які продавці отримають від покупця протягом 3 банківських днів кредитними коштами, наданими АКіБ «УкрСиббанк».

В цей же день між сторонами в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення викладених нижче зобов'язань передає в іпотеку іпотекодержателю АК ІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 63 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Із висновку експерта № 2402 від 26 грудня 2017 року вбачається, що за даними п. 1.3.1 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) № 0 від 28 квітня 2007 року процентна ставка за користування кредитом становить 12,5 % річних. В межах наявних матеріалів, сукупна вартість кредиту ( у процентному значенні та грошовому виразі) на момент укладення договору про надання споживчого кредиту ( при застосуванні ануїтентної схеми погашення) № 0 від 28 квітня 2007 року не визначені. В результаті проведених розрахунків, виходячи з наданих на експертизу документів та керуючись умовами на момент укладення договору про надання споживчого кредиту ( при застосуванні ануїтентної схеми погашення) № 0 від 28 квітня 2007 року, встановлена сукупна вартість кредиту ( у процентному значенні та у грошовому виразі) складає:

- сукупна вартість кредиту у процентному значенні на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.04.2007 р. 13,64 %;

- сукупна вартість кредиту у грошовому виразі на моменту укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 на 28.04.2007 р. 27228,46 доларів США (т. 2 а.с.67-86).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання споживчого кредиту укладений із порушеннями Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При підписанні кредитного договору, позивач ознайомився та погодився з його умовами, йому була надана повна інформація щодо умов кредитування та сукупну вартість кредиту.

Вказаним договором встановлено порядок повернення кредиту, який містить розпис сум повернення кредитних коштів та їхній порядок сплати., зокрема договір передбачає день сплати ануітетних платежів 28 числа кожного календарного місяця строку кредитування.

Протягом тривалого часу позичальник ОСОБА_2 виконувала свої зобов»язання по сплаті щомісячних платежів , розмір яких визначено інуїтетною схемою погашення, згідно якої щомісячні виплати протягом всього строку дії договору є рівними , оскільки сума кредиту з урахуванням комісій та відсотків розподіляється на весь час кредитування рівними частинами.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірного договору, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналізуючи зміст укладеного між сторонами кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку, що останній містить всі істотні умови, які необхідні для його виконання, зокрема розмір кредиту та процентної ставки, принцип нарахування процентів , щомісячну суму сплати позичальником кредиту та процентів в розмірі 271,15 доларів США, день сплати ануітетних платежів - 28 числа кожного календарного місяця строку кредитування, умови забезпечення виконання зобов'язання та порядок дострокового повернення кредиту.

Будь-яких доказів про те, що умови вказаного договору обмежують її права як позичальника , ОСОБА_2 суду не надала.

Одночасно, із змісту самої позовної заяви не вбачається в чому виражається несправедливість визначених в кредитному договорі умов для споживача, позаяк позивач не вказує в чому проявляється порушення банком принципу справедливості , наслідком якого може стати істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків.

В ході розгляду справи, позивачем не доведено, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору їй не була надана інформація, яка б перешкоджала б в повній мірі усвідомлювати, який договір вона укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору, що в свою чергу могло б призвести до порушення прав позивача.

Підписуючи кредитний договір, позичальник фактично погодилась з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. Позивач була ознайомлена з умовами кредитного договору, які узгоджені та підписані сторонами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, зокрема, щодо розміру кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту. При підписанні цього договору ОСОБА_2 ознайомилась та погодилась з його умовами, отримала кредитні кошти та використала їх за цільовим призначенням, тим самим не заперечувала щодо умов договору та виконувала умови договору протягом тривалого часу.

Посилання позивача на положення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 - є недоречними, оскільки оскаржуваний договір був укладений 28 квітня 2007 року, тобто до набрання чинності вказаних положень, а тому вони не можуть бути застосовані до виниклих правовідносин.

Самі по собі висновки судово-економічної експертизи не є тими беззаперечними доказами, які б могли стати достатньою правовою підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Так, сам експерт, надаючи відповіді на поставлені судом питання, робить застереження, що саме в межах наявних матеріалів справи він дійшов тих чи інших висновків, тоді коли вся наявна у банку інформація в межах банківської справи ним не досліджувалась.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення як постановленого з порушенням норм матеріального права та постановлення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсиббанк" задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 листопада 2018 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсибабнк" про визнання договорів недійсними відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.

/підпис/ /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду О.І. Обідіна