Апеляційне провадження № 22-ц/824/864/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 755/13333/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), АндрієнкоА.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», в особі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Карго Пром»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Шевченка ОлександраВолодимировича,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Чех Н.А. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ПАТ «Банк Форум» про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим у зв'язку з його належним виконанням.

Свої вимоги мотивувала тим, що 06.05.2008 року між АКБ «Форум» та нею було укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 25 000,00 доларів США, строком до 05.05.2018 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.05.2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 90,4 м2, та земельна ділянка площею 0,0693 га, розташовані в НОМЕР_1. У зв'язку із складною економічною ситуацією, починаючи з кінця 2013 року, вона не змогла належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим банк направив їй вимогу від 26.04.2013 року щодо дострокового виконання зобов'язання, чим змінив строки його виконання. В подальшому, в 2014 року банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з неї та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 871,61 доларів США. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.07.2014 року позов задоволено та стягнуто борг в сумі 13 871,61 доларів США. 28.07.2014 року був виданий виконавчий лист на солідарне стягнення боргу в сумі 13 871,61 доларів США, що еквівалентно 159 101,49 грн. Виконавчий лист був пред'явлений до виконання до Відділу державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції. В процесі процедури виконавчого провадження заборгованість була добровільно сплачена згідно рішенням суду у розмірі 13 871,61 доларів США, у зв'язку з чим державним виконавцем 25.11.2015 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що за рішенням суду нею було погашено заборгованість перед банком - юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до ст.ст. 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання. Враховуючи, що основне зобов'язання за кредитним договором повністю виконано, а отже і забезпечені іпотекою зобов'язання за кредитним договором виконані, тому вважала, що правовідносини за договором іпотеки, які є похідним від кредитного договору були припиненими.

У жовтні 2017 року ПАТ «Банк Форум» звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 06.05.2008 між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 25 000,00 доларів США, строком до 05.05.2018 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.05.2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір. Також було укладено договір поруки з ОСОБА_6, за яким останній прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язання ОСОБА_4 за Кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 боргу в сумі 13 871,61 доларів США. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.07.2014 року позов задоволено та стягнуто борг в сумі 13 871,61 доларів США. 28.07.2014 року був виданий виконавчий лист на солідарне стягнення боргу в сумі 13 871,61 доларів США, що еквівалентно 159 101,49 грн. Виконавчий лист був пред'явлений до виконання до Відділу державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції. Після проведення ОСОБА_4 погашень гривневого еквіваленту заборгованості за рішенням суду, залишок боргу за кредитним договором у валюті кредиту складає 6 816,74 доларів США, з яких: 6 544,24 доларів США - залишок боргу по кредитних коштах, 272,50 доларів США - пеня. Таким чином, зобов'язання позичальника виконано частково. Оскільки, позичальник виконувала рішення суду поетапно, кошти зараховувалися відповідно до курсу валюти на момент зарахування. Збитки з курсової різниці, завдані банку через несвоєчасну сплату боргу, складають 180 135,53 грн., що еквівалентно 6 816,74 доларів США станом на 19.10.2017 року. Крім того, в період з 07.05.2014 року по 23.11.2015 року банк здійснював нарахування процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим просили стягнути кошти в сумі 2 385,41 доларів США, еквівалент 63 035,57 грн. станом на 19.10.2017 року. ОСОБА_4 було порушено вимоги п. 3.3.7 кредитного договору щодо обов'язку застрахувати предмет застави на користь банку. Відповідно до п. 4.4 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3, зокрема порушення умов п.п. 3.3.7 п. 3.3 кредитного договору щодо страхування предмету забезпечення, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 5 000,00 грн. Таким чином, станом на 19.10.2017 року борг відповідачів становить:

збитки з курсовою різниці через несвоєчасну сплату боргу 180 135,53 грн.;

прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 2 385,41 доларів США, еквівалент станом на 19.10.2017 року - 63 035,57 грн.;

3 % річних - 267,89 доларів США, еквівалент станом на 19.10.2017 року 7 079,10 грн.;

штраф за порушення вимог п. 3.3.7 кредитного договору - 5 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 8 травня 2018 року залучено до участі у справі у якості правонаступника за зустрічним позовом відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визнано припиненими зобов'язання за кредитним договором № 0354/0817-Z, укладеного 6 травня 2008 року між АКБ «Форум» (правонаступник ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_4 у зв'язку з його належним виконанням.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду УО ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Шевченко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким про відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, зустрічний позов ПАТ «Банк Форум» задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що судом не в повному обсязі досліджено матеріали справи, а саме, до повного погашення ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, яка стягнута за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.07.2014 в період з 7.05.2014 по 23.11.2015, до повного погашення заборгованості за виконавчим листом, здійснювалося нарахування процентів за користування кредитом у відповідності до умов кредитного договору. Звернення банку до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не тягне за собою автоматичне припинення зобов'язання за кредитним договором.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Виходячи з того, що на час виконання судового рішення і сплати гривневого еквіваленту отриманих у позику доларів США курс цієї валюти зріс, то порушене право банку на отримання еквівалентної переданим у позику доларів суми і для його відновлення банк змушений нести витрати, які є збитками в розумінні п.1 ч. 1 ст. 22 ЦК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_8 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник правонаступника ПАТ "Банк Форум" - ТОВ "Крго Пром" - ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав в ній викладених, просив скасувати рішення суду, відмовити в задоволені позову ОСОБА_4 та задовольнити зустрічний позов ПАТ «Банк Форум».

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.05.2008 між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0354/08/17-Z про надання кредиту у сумі 25 000,00 доларів США, строком до 05.05.2018 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.05.2008 між банком та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір, де предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 90,4 м2, та земельна ділянка площею 0,0693 га, розташовані в НОМЕР_1.

Також, був укладений договір поруки з ОСОБА_6, за яким поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, банк надіслав ОСОБА_4 вимогу від 26.04.2013 року щодо дострокового погашення заборгованості, де вказано, що в період з 06.05.2008 року по 26.04.2013 року було погашено 21 848,73 доларів США, з яких 8 777, 25 доларів США направлена на погашення боргу по кредиту, 13 071,48 доларів США - на погашення процентів за користування кредитним коштами. Станом на 03.04.2013 року сума простроченої заборгованості по основній сумі кредиту - 2 649,47 доларів США, по сплаті процентів - 28,50 доларів США. У зв'язку з чим вимагали у 30-ти денний строк достроково повернути кредитні кошти в сумі 16 560,44 доларів США, з яких: 16 337,25 доларів США - основна сума кредиту; 223,19 доларів США - нараховані проценти, та штрафні санкції.

У зв'язку з невиконанням вимоги ПАТ «Банк Форум» про дострокове повернення коштів, банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 боргу в сумі 13 871,61 доларів США.

15.07.2014 року Роменським міськрайонним судом Сумської області ухвалено рішення, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 борг в розмірі 13 871,61 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 07.05.2014 року складало 159 101,49 грн.

19.09.2014 видано виконавчі листи на примусове виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області, які були направлені на примусове виконання до ВДВС Роменського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Сумській області.

Встановлено, що ОСОБА_4 виконувала рішення суду шляхом перерахування коштів в національній валюті на рахунок виконавчої служби, які перераховувалися на рахунок банку, та зараховувалися ним в погашення боргу за Кредитним договором, а саме: 21.04.2015 року надійшли кошти в сумі 72 636,36 грн.; 01.09.2015 року надійшли кошти в сумі 36 363,64 грн.; 03.09.2015 року надійшли кошти в розмірі 9 090,91 грн.; 23.11.2015 року надійшли кошти в сумі 41 010,58 грн. Всього 159 101,49 грн.

Згідно постанови ВДВС Роменського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Сумській області від 25.11.2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - борг сплачено в повному обсязі.

Під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції залучено до участі у справі правонаступником ПАТ "Банк Форум" - ТОВ "Карго Пром" відповідно до договору " 1276-Ф від 28.112.2018 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 0354/08/17-Z від 6.05.2008, іпотечним договором від 06.05.2008 за № 1030, договором поруки від 06.05.2008 (ас.ас. 192-209).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позичальником ОСОБА_4 виконано зобов'язання перед банком у повному обсязі. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк Форум» суд виходив з його недоведеності. Щодо «курсової різниці», то вона не може вважатися упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 виконала рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.07.2014. На підтвердження вказаної обставини до суду надано копію постанови ДВ ВДВС Роменського МУЮ Єрньєй А.А. про закінчення виконавчого провадження від 25.11.2015 у зв'язку зі сплатою боргу у повному обсязі (ас. 4).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зобов'язання позичальника є припиненим у зв'язку з належним його виконанням, та наявні усі законні підстави для задоволення основного позову.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 06.07.2016 року у справі № 6-118цс16.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договорусуперечать наявним матеріалам справи та встановленим обставинам.

Оцінка цим доводам як безпідставним надана судом вище з посиланням на норми закону та позиції Верховного Суду України.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на виновки ВСУ у постанові від 23.9.2015 по справі № 6-1206цс15 та у постанові від 21.9.2016 по справі 6-252цс16 відхиляються судом апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. Відступила також і від висновку Верховного Суду України і в постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року, № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, № 6-2096цс16 від 27 вересня 2016 року.

Враховуючи викладене, немає підстав для застосування вищевказаних висновків ВСУ при розгляді апеляційної скарги у вказаній справію.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову в частині стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 3 % річних та штрафу за порушення вимог п. 3.3.7 Кредитного договору.

Щодо позовної вимоги банку про стягнення збитків завданих курсовою різницею в розмірі 180 135,53 грн. суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

У Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, яка є аналогічною з вказаною справою, Велика Палата дійшла наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між: датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. У зв'язку з чим зроблено висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

У такому разі позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, де просив достроково стягнути заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та пеню. Рішенням суду позов був задоволений стягнуто борг в гривневому еквіваленті - 159 101,49 грн. Дане рішення суду позивач не оскаржував, воно набуло законної сили. Боржник рішення суду виконав сплативши вказану суму, а кредитор сплачені кошти прийняв.

Крім того, інформації про наявність на бухгалтерському обліку ПАТ «Банк Форум» заборгованості позичальника в іноземній валюті суду не надано.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги ПАТ «Банк Форум» збитків завданих курсовою різницею в розмірі 180 135,53 грн. Та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Докази, на які посилався заявник, були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції під час розгляду справи та додаткового правового аналізу не потребують.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Шевченка ОлександраВолодимировича - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 18 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: