Справа № 466/9473/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Норик І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб Львівської міської Ради, ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій,

у с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просить зобов`язати ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а саме зобов`язати знести самостійно встановлену огорожу зі сторони сусідньої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а саме з точки обміру земельної ділянки 32,33,15 до точок обміру 34,35,14 згідно Схеми встановлення меж земельних ділянок по вул. Замарстинівській 189,191 від 29.06.2010 року.

В обгрунтування вимог позивачка покликається на те, що ОСОБА_1 є співвласником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником цього будинку є ОСОБА_2 . Спору стосовно користування розділеною земельною ділянкою у співвласників будинку до 2016 року не виникало. Лише у 2016 році було відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельної ділянкою. В ході розгляду вказаної справи було встановлено, що ОСОБА_2 самостійно встановила частково огорожу із сторони ділянки ОСОБА_3 , чим зменшила площу земельної ділянки якою вона користується та зменшила земельну ділянку, яка була закріплена за будинковолодінням по АДРЕСА_1 та створила штучно частину земельної ділянки без землекористувача. При цьому встановлення частково додаткової огорожі було здійснено без рішень органу місцевого самоврядування (здійснила самочинно зміну межі та зміну площі та контурів земельної ділянки). ОСОБА_2 самостійно зменшила земельну ділянку із своєї сторони на 0,0023 га . При знесенні частини огорожі, яка була встановлена самостійно та незаконно ОСОБА_2 , площа земельної ділянки, її розміри та контури буде відновлена до попереднього стану для будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Оскільки Львівська міська рада усунулася від врегулювання даного спору, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачка ствердила позовні вимоги та дала пояснення, аналогічні змісту позову.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила та пояснила, що саме тертя особа ОСОБА_3 самовільно захопила частину земельної ділянки, якою повинна користуватись ОСОБА_2 , через що перекритий заїзд на її ділянку. Огорожа, про яку йдеться у позові ,була встановлена до того, як вона стала співвласником будинку на АДРЕСА_1 . Оскільки порядок користування земельною ділянкою між сторонами по справі не встановлювався, такий склався протягом багатьох років, вважає, що жодних порушень з її боку не допущено.

Представник третьої особи Львівської міської Ради позовні вимоги заперечив, просить справу розглядати у його відсутності та посилається на скерований до суду відзив на позов.

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та дала пояснення, аналогічні із змістом заявленого позову.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані сторонами докази, суд прийшов до переконання, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються співвласниками будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження за договором із ОСОБА_1 від 07.02.2018 р. частина земельної ділянки пл. 0,0023 га , яка начебто відділена огорожею відноситься до будинковолодіння АДРЕСА_1 на вул АДРЕСА_1 у м.Львові

Частина 1 статті 158 Земельного кодексу України визначає органи, що вирішують земельні спори. До таких органів відповідно вказаної статті віднесено не лише суди, а також органи місцевого самоврядування та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

В частині 3 статті 158 ЗК України визначена підвідомчість розгляду та вирішення земельних спорів органами місцевого самоврядування, а саме спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян.

Такими органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних суперечок, визначені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Жодних рішень Львівської міської ради щодо ділянки, яка відгороджена спірною огорожею, та щодо приналежності її до земельних ділянок, які обслуговують будинки № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , суду не подавалось.

Рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Позивачкою не подано жодних доказів обставин, на які вона посилається у позові, а саме на самовільне встановлення спірної огорожі саме відповідачкою та порушення будь-яких прав позивачки з боку відповідачки.

Ст.76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин /фактів/,що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявністть або відсутність обставин справи, які виходять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до змісту ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів .Жодні докази не мають ля суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачкою не подано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому такі до задоволення не підлягають за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 11, 81, 82, 263-265 ЦПК України, ст. 319 ЦК України, ст.ст. 152,158 ЗК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб Львівської міської Ради, ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 21.05.2019р.

Суддя Г. Б. Білінська