Справа № 467/279/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кірімової Ольги Миколаївни від розгляду цивільної справи № 467/279/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним, -

ВСТАНОВИВ :

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєї ініціативою воно розглядається

Представник позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним заявив відвід головуючому у справі судді - Кірімовій О .М., посилаючись на те, що відповідач працював у Арбузинському районному суді Миколаївської області, а тому, на його думку, суддя може прийняти не об`єктивне рішення у справі.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав та пояснив, що він заявляє відвід всьому складу Арбузинського районного суду Миколаївської області і бажає передачі справи до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

Свої вимоги обгрунтував тим, що відповідач ОСОБА_3 працював у Арбузинському районному суді Миколаївської області, що є підставою для відводу судді.

Проте, часу, з якого відповідач працював в суді, а так само і тривалості перебування його на якійсь із посад вказати не міг, лише зазначив, що суддя Кірімова О. М. у той час в цьому суді ще не працювала.

Що ж до наявності обставин, які можуть бути підставою для сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду цієї справи, то таких заявник назвати не міг, лише вказав, що він повідомив факт перебування відповідача у трудових відносинах з Арбузинським районним судом Миколаївської області, а питання наявності підстав для відводу суддів - залишив на розсуд судді, що розглядає заяву про відвід.

Крім того, посилався на те, що підставою для відводу судді Кірімової О.М. є те, що інші судді Арбузинського районного суду Миколаївської області ухвалюють незаконні рішення і не бажають розглядати його заяви.

З метою виключення його підозри щодо можливості ухвалення упередженого рішення у справі, просив заявлений ним відвід задовольнити.

Установлені фактичні обставини із даного питання і мотиви, з яких суд дійшов висновків, а також положення закону, якими він керувався, постановляючи ухвалу

Тож, суддя, заслухавши позицію заявника, перевіривши обгрунтованість його доводів із даного питання, прийшов до таких висновків.

Частина перша статті 36 ЦПК України визначає обставини, які виключають можливість розгляду суддею тієї чи іншої справи.

Зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу ( ч.2 ст. 36 ЦПК України).

У цьому випадку, заявник посилався на той факт, що відповідач у справі працював в Арбузинському районному суді Миколаївської області і вважав, що це впливає на об`єктивність і неупередженість судді.

Фактично, заявник вважає наявними обставини, регламентовані п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, тобто таких, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Та із цим погодитись не можна.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності ( рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід ураховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність

врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді, як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

У той час, як суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи.

Тобто, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Водночас, ч.3 ст. 39 ЦПК України висуває імперативну вимогу щодо того, що відвід повинен бути вмотивованим.

Натомість заявник, стверджував лише сам по собі факт перебування сторони у справі в трудових відносинах з Арбузинським районним судом Миколаївської області, проте, яким чином цей факт може мати вплив або свідчити про не об`єктивність та упередженість судді під час розгляду цієї справи не вказав.

У цьому питанні поклався на роздуми судді, яка вирішує питання про відвід.

Таке суперечить приписам ч.3 ст. 39 ЦПК України щодо вмотивованості відводу.

Та більше того, норми процесуального права зобов`язують заявника довести належними і допустимим доказами ті обставини, на які він посилається, як на підставу для відводу судді.

Це випливає із положень ч.4 ст. 39 ЦПК України, відповідно до якої встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» ( рішення від 18 червня 2015 року) указує на те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом».

Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У цьому випадку, на думку заявника, підставою відводу є наявність обставин, регламентованих п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, тобто таких, які викликають сумнів неупередженості або об`єктивності судді.

Однак, останні в ході судового розгляду заяви по суті не були підтвердженні належним та допустимим доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України України, позаяк, під час провадження на підставі Конвенції ( Рим, 04.ХІ.1950 р.) застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження), оскільки самі по собі твердження не є вагомими аргументами.

Між тим, заявник не зміг пояснити у чому виникає загроза упередженості судді, вказавши лише на те, що суддя не працювала в суді тоді, коли у ньому працював відповідач. І фактів неприязних або ж, навпаки, дружніх стосунків із ним, йому невідомі.

У той час, як особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Сама ж по собі незгода з діями інших суддів Арбузнського районного суду Миколаївської області, на що у своїх доводах посилався заявник, чи постановленими ним процесуальними рішеннями, як по суті справи, так і організаційного характеру не є підставою відводу, а тим більше судді Кірімової О.М. у даному, конкретному випадку.

Крім того, також не установлено з боку судді Кірімової О.М. умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в її неупередженості.

Як наслідок, висловлені заявником доводи, які обумовлюють відвід судді, у супереч вимог ст.ст. ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81ЦПК України, є неспроможними та сумнівними за своєю суттю, оскільки не "випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту", через що, вважаю заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кірімової О.М. за своєю суттю такою, що не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 36 -37 та 39 того ж Кодексу, у зв`язку з чим остання не підлягає до задоволення.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 36-37, 39, 258-261 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кірімової Ольги Миколаївни від розгляду цивільної справи № 467/279/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Ухвала оскраженню не підлягає, але заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя І.В. Явіца