Справа № 200/981/19
Провадження № 2/200/108/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р. Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Кубрак К.В., розглянувши в спрощеному провадженні з викликом сторін в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2019р. до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача в позовній заяві посилалася на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 09.10.2017 року №9702 щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1 208 444,60 грн. є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилався на те, що 07 травня 2008 року між Позивачем та банком було укладено кредитно-заставний договір № KGCNA800000797 (далі-Договір). Відповідно до умов даного договору Позивач отримав кредит в розмірі 9444,79 доларів США.

Предметом застави за даним договором став автомобіль PEUGEOT 406, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Дата погашення боргу Позивача пунктом 16.1.5 Договору було визначено 16.05.2013 року.

Даний автомобіль був реалізований банком в рахунок заборгованості Позивача по Договору. Але даної суми не вистачило для покриття суми боргу перед банком.

Також представник позивача наголошував на тому, що стягнення заборгованості за виконавчим написом здійснено за період з 07.05.2008 року по 12.09.2017 року, тобто, більше ніж за три роки.

Крім того, Позивач не отримував від відповідача письмової вимоги від 29.09.2017 року про сплату боргу по договору № KGCNA800000797 від 07 травня 2008 року в сумі 1 208 444, 60 грн. та відповідно не був обізнаний, що банк має намір здійснити стягнення заборгованості в позасудовому порядку. Враховуючи, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки при вчиненні напису на підставі наданих банком документів були відсутні докази безспірності заборгованості позивача перед банком, відсутні належні докази отримання боржником письмового повідомлення вимоги про усунення порушення та на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років.

Позивач в особі представника адвоката ОСОБА_5 просив визнати виконавчий напис від 09.10.2017 року №9702 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 щодо звернення стягнення з Позивача на користь банку заборгованості в розмірі 1 208 444,60 грн. таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача.

Більш того, 11 грудня 2018 року між Позивачем та банком було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № KGCNA800000797 від 07 травня 2008 року (далі-Додаткова угода), за яким було визначено, що на момент підписання даної Додаткової угоди сума боргу складає 1 433 555,29 грн. Банк зменшив суму заборгованості Позивача по Договору на 1 262 370,31 грн. (п.1.3 Додаткової угоди), яка була прощена Позивачу (п.1.4,1.5,1.6 Додаткової угоди). Відповідно до Графіку погодження заборгованості (Додаток №1 до Додаткової угоди), сума боргу Позивача перед банком на даний момент складає 99 873,37 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином був сповіщений, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач ОСОБА_3 нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи належним чином була сповіщена, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву не надала.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином був сповіщений, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 09.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинений виконавчий напис №9702 щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1 208 444,60 грн..

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як зазначено в правовій позиції ВСУ у справі за №6-887цс17: «З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Дослідивши надані стягувачем нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, суд приходить до висновку, що вони не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості Позивача перед банком на день вчинення напису, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, банком нотаріусу була надано кредитно-заставний договір № KGCNA800000797, розрахунок заборгованості за договором станом на 12.09.2017р. Також, були надані копії письмової вимоги про усунення порушень, поштова квитанція та опис вкладення до цінного листа, які в свою чергу підтверджують, що 07.08.2017р. на адресу боржника зазначену у кредитному договорі банком ціним листом була направлена письмова вимога про усунення порушень.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено у главі 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Так, відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Згідно з пунктами 1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, пункт 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Як видно з опису вкладення у цінний лист, останній з письмовою вимогою банку до Позивача був надісланий Позивачу на адресу: м. Кропивницький, вул. Першотравнева,6 03.10.2017 року, а виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_4 був вчинений 09.10.2017 року. Отже, виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_4 був вчинений не у 30-ти денний термін з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику (Позивачу), а тому у приватного нотаріуса ОСОБА_4 не було жодних прав на вчинення виконавчого напису.

Окрім того, матеріали виконавчого напису, надані приватного нотаріуса ОСОБА_4 Позивачу не містять доказів отримання Позивачем письмової вимоги про усунення порушень по Договору.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому, виконавчий напис вчинений поза визначеними законом трирічним строком є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до наданого банком приватному нотаріусу ОСОБА_4 розрахунку заборгованості Позивача перед банком, розрахунок заборгованості складений з 07.05.2008 року по 12.09.2017 року. Тобто, трирічний строк, як видно з Договору (п. 16.1.5) і розрахунку заборгованості минув, а тому у приватного нотаріуса ОСОБА_4 не було жодних прав на вчинення виконавчого напису.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», що затверджене Постановою НБУ №254 від 18.06.2003р. первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги Позивача про визнання виконавчого напису від 09.10.2017 року №9702 таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а отже підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 09.10.2017 року №9702 щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1 208 444,60 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя

Бабушкінського районного

Суду м. Дніпропетровська В.І. Томаш