ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року

м. Харків

Справа № 627/68/18 (категорія: договірні)

Провадження № 22-ц/818/1021/19

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Овсяннікова А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справуапеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2018 року (суддя Вовк Л.В.)

у цивільній справі (№ 627/68/18) за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

24.01.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 56270,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що згідно договору № б/н від 10.01.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 27.12.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 56270,23 грн. у зв`язку з чим, банк звернувся до суду з позовом.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції встановив, що відповідно до анкети-заяви № б/н від 10.01.2012 року банк надав відповідачу кредит в розмірі 300,00 грн., що не відповідає дійсності, оскільки відповідач не надавав згоди «а встановлення чи збільшення кредитного ліміту, що підтверджується відсутністю бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою у відповідній графі заяви № б/н від 10.01.2012. Тобто в анкеті-заяві не узгоджена сума бажаного кредитного ліміту. Кредит в сумі 300,00 гри. Відповідач не отримував. Згоди на встановлення кредитного ліміту не надавав.

У 2012 році відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» за отриманням послуги по відкриттю та веденню банківського рахунку з можливістю внесення на рахунок власних коштів та їх подальшого використання. Працівниками вказаного Банку було роз`яснено порядок надання та використання послуги та що для отримання вказаної послуги потрібно лише заповнити та підписати анкету-заяву, яку йому було надано для підпису. 10.01.2012 відповідач підписав анкету-заяву б/н до АТ КБ «Приватбанк» про надання банківських послуг. Але анкет-заява не містить інформації про те, що це є укладенням кредитного договору.

Оскільки у анкеті-заяві не зазначений розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, на думку скаржника, виходячи зі змісту ст. 638, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, а отже договір не був укладений.

Крім того, відповідач підчас підписання анкети-заяви б/н від 10.01.2012 року зі змістом «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. ознайомлений не був.

Разом з тим, надана представником Позивача копія «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», не містить підпису відповідача на підтвердження його ознайомлення із вказаними документами. Представником позивача також не було надано доказів на підтвердження того, що на момент підписання кредитного договору Відповідач ознайомлювався з наданою представником банку редакцією «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку», що отримав їх примірник, та що саме ці Умови розумів Відповідач, підписуючи анкету-заяву, і що вони діяли в момент підписання анкети-заяви.

Також, наданий суду «Витяг з Тарифів обслуговування Кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача чи іншого підтвердження факту ознайомлення клієнта з вказаний тарифами, доказу, що вказані тарифи діяли на момент оформлення та видачі платіжної картки, доказу оформлення та отримання Відповідачем картки вказаного типу. Фото клієнта з карткою не може вважатися належним доказом, оскільки за фото неможливо встановити тип та номер карти, при тому, що Банком долучена виписка за кількома різними картками.

Більш того, судом не встановлено, та не доведено позивачем на підставі яких письмових доказах тіло кредиту відповідно до розрахунку позивача складає 14179,68 грн., адже АТ КБ «Приватбанку» у позові зазначаємо згідно анкети-заяви М б/н від 10.01.2012 (кредитного договору) ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Позивача до Відповідача. Сама позовна заява не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Позивач не додав до позовної заяви належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно анкети-заяви б/н від 10.01.2012 та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначило, що ОСОБА_1 повністю погодився з умова кредитування, про що свідчить його підпис в Анкеті-Заяві. Відсутність підпису Позичальника на Умовах та правилах, наданих позивачем не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними. Підпис відповідач поставив саме на Анкеті-Заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згоден з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

В підтвердження укладеного договору, Банком відкрито кредитний картковий рахунок «КРЕДИТКА Універсальна» на ім`я ОСОБА_1 , після чого йому було видано платіжну картку за типом кредитної лінії - відновлювана, зі строком дії до останнього дня місяця 12.2019 року та встановлено кредитний ліміт з оплатою відсотків за користування банківськими грошовими коштами.

Згідно до наказу від N СП-2010-64 від 21.01.2010 року була затверджена процедура ідентифікації клієнта згідно до якої клієнт лише при оформленні першого продукту банку проходить ідентифікацію, а саме заповнює Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також сканується паспорт клієнта.

Згідно до принципів ідентифікації клієнт підписуючи Анкету-Заяву погоджується з Умовами та правилами надання всіх послуг в Приватбанку.

Згідно до наказу N СП-2010-599 від 31.05.2010 року при оформленні кредитної картки за ініціативою клієнта забороняється повторне заповнення анкети-заяви, достатньо лише фотографування клієнта з карткою.

При оформленні картки відповідач пройшов ідентифікацію у ПРИВАТБАНКу.

Повторне заповнення будь-яких Анкет ОСОБА_2 не вимагалося згідно до процедури, що затверджена наказами у Приватбанку. Клієнта було сфотографовано з карткою «Універсальна», що підтверджується знімками екрану від 10.01.2012р.,10.01.2013р., 11.02.2014р., та 13.07.2016р. з програмного комплексу Банку ЄКБ (єдина клієнтська база). Вказані знімки екрану на яких зображені фото Відповідача з картками є доказом отримання зазначених карток.

Згідно інформації з банківського програмного комплексу «Промінь» в межах цього кредитного договору позичальнику видавалось 4 картки: № НОМЕР_1 строком дії до 12.2019 року, № 899587 строком дії до 03.2019 року, № 340490 строком дії до 07.2019 року, № 201578 строком дії до 03.2016 року.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Останні платежі було здійснено Відповідачем 08.04.2017р. та 20.04.2017р., в сумах 2300,00 грн. та 40 грн. відповідно, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника, таким чином є помилковими посилання ОСОБА_1 на пропуск строку позовної давності.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням цієї норми вважає за можливе зменшення судом апеляційної інстанції пені, яка підлягає стягненню з боржника до суми- 1000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою університетув порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судовим розглядом встановлено, що 10.01.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника.

З Анкети-заяви о приєднанні до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНК вбачається в графі «Бажаний кредитний ліміт по платіжній картці» особисто ОСОБА_1 зроблено запис про бажання отримати кредитний ліміт у розмірі 300 грн.

Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що він ознайомився і згоден з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не укладав кредитний договір та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності позивачем факту укладення кредитного договору з ОСОБА_1 та порушення його умов відповідачем.

За змістом Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Банк надав до суду першої інстанції виписку про рух коштів на картковому рахунку, з якої вбачається, що за час дії договору відповідач активно користувався кредитними коштами за допомогою банківських карток, розраховувався через термінали в магазинах та вносив кошти на погашення заборгованості.

Здійснення зазначених операцій без наявності картки неможливо. Номери зазначених карток відображені в виписці про рух коштів, виконані транзакції з кредитними коштами містять зазначення дати здійснення та номеру картки.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем отримання карток та строк їх дії, оскільки це спростовується наданими суду доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ст.ст. 526-527, 530 ЦК України (глава 48 - виконання зобов`язання), зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання відповідачем взятих на себе обов`язків із погашення кредиту та процентів за користування кредитом в заявленому розмірі. Наведені відповідачем доводи встановлені судом обставини не спростовують.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає, відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що підстав для застосування строків позовної давності не має, оскільки останній платіж ОСОБА_1 здійснив 08.04.2017 р. в сумі 2300 грн., а до суду позивач звернувся в січні 2018р. тобто строк на звернення не порушив.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України можливо зменшити розмір неустойки до 1000 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позову в частині стягнення штрафів в сумі 500,00 грн. ( фіксована частина) та 2655 грн. 73 коп. (процентна складова), оскільки вимога про одночасне стягнення і штрафу і пені, є подвійним стягненням, що суперечить ст.61 Конституції України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Виходячи з викладеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст.374 та п.п. 3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( що знаходиться за адресою: вул. Грушевського,1-Д, м. Київ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 738 грн. 55 коп., яка складається з: тіла кредиту 14 179,68 грн., відсотків за користування кредитом 22 558,87 грн., пені 1 000 грн., яку зарахувати на р/р № НОМЕР_3 , МФО № 305299, .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір у розмірі 1092 грн. 44 коп., який зарахувати на р/р № 3111, МФО № 305299, .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Овсяннікова