Справа № 459/3444/17 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Цап П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Червоноградський ринок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

28.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Червоноградський ринок» про поновлення на роботі, стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом №160-к від 19.08.2016 року з 20.08.2016 року був прийнятий на роботу на посаду заступника директора КП «Червоноградський ринок» за безстроковим трудовим договором. Наказом №180-к від 28.07.2017 року посаду заступника директора виключено зі штатного розпису, про що його було повідомлено. 29.07.2017 року було видано наказ №232-к про надання йому відпустки та наступне звільнення в останній день відпустки - 29.10.2017 року. У звязку із тимчасовою непрацездатністю виносились накази про продовження відпустки та відповідно змінювалась дата звільнення. 21.11.2017 року відповідач видав наказ №268-к про продовження відпустки та зміну дати звільнення на 27.11.2017 року. Копію цього наказу він отримав 05.12.2017 року. Вважає, що скорочення штату на підприємстві було незаконним та здійснене директором свавільно з особистих мотивів, з порушенням вимог чинного трудового законодавства. Зазначає, що директор підприємства ОСОБА_3 прийняв рішення про скорочення штату працівників, керуючись особистими мотивами, так як між ними склались неприязні відносини внаслідок того, що він повідомив у правоохоронні органи про факт фіктивного працевлаштування на підприємстві прибиральниці, за що останній погрожував йому звільненням. 12.04.2017 року за ініціативою керівника підприємства ОСОБА_3 було ліквідовано первинну профспілкову організацію. Вважає, що його звільнено з роботи з порушенням процедури звільнення, оскільки за період з 27.09.2017 року по 27.11.2017 року , тобто за період його тимчасової непрацездатності він набув право на 4 дні щорічної відпустки і 1 день додаткової відпустки, які йому при звільненні відповідачем не були надані. Також йому на день звільнення з роботи не було повідомлено про наявність вакантних посад на підприємстві. Внаслідок неправомірного звільнення з роботи йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому. Він переніс значний емоційний стрес, втратив душевну рівновагу, що суттєво змінило налагоджений спосіб життя. Через втрату роботи у нього виникли матеріальні труднощі, оскільки на його утриманні перебуває троє дітей, двоє з яких малолітні. Перебування у стресовому стані негативно відзначилось також на його сімейних відносинах, що спричинило йому значні душевні страждання, значно погіршилося здоров»я. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Червоноградський ринок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що на КП «Червоноградський ринок» не діяла профспілка. Звертає увагу суду на те, що 16.08.2017 року на підприємстві КП «Червоноградський ринок» було створено працівниками підприємства Первинну профспілкову організацію КП «Червоноградський ринок», головою якої було обрано його - ОСОБА_2 Враховуючи наведене, вважає, що відповідач був зобов»язаний застосувати при його звільненні додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів. Також, судом не було з»ясовано, чи були запропоновані йому всі інші вакантні посади, наявні на підприємстві в день звільнення. Враховуючи, що його звільнення з роботи було проведено з порушенням вимог трудового законодавства та зумовлене упередженим ставленням до нього з боку відповідача, просив визнати звільнення з посади заступника директора КП «Червоноградський ринок» незаконним, поновити його на раніше займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з Комунального підприємства «Червоноградський ринок» на його користь 8000 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Через канцелярію суду 07.11.2018 року за вх. № 1276/18Вх надійшов відзив представника КП «Червоноградський ранок» - ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_2, у якому зазначив, що скорочення посади позивача було проведено правомірно з дотриманням вимог трудового законодавства та в порядку, визначеному статутом підприємства. Враховуючи, що судом вірно та на підставі зібраних доказів встановлено дотримання відповідачем процедури звільнення позивача з посади заступника директора КП «Червоноградський ринок» за п. 1 ст. 40 КЗпП України, підстав для скасування рішення суду не вбачає. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 скаргу підтримав з підстав, наведеній у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник КП «Червоноградський ранок» - ОСОБА_5 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обовязок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 наказом директора № 160-к від 19.08.2016 року був прийнятий на роботу та призначений на посаду заступника директора Комунального підприємства «Червоноградський ринок», що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-ІІ №4888529.

Відповідно до п.п.5.1.2 Статуту КП «Червоноградський ринок», затвердженого рішенням Червоноградської міської ради № 570 від 13.07.2017 року, підприємство самостійно визначає структуру управління, встановлює штати. Розділом 6 Статуту передбачено, що управління підприємством здійснює його директор.

28.07.2017 року директором КП «Червоноградський ринок» для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством прийнято наказ № 180-к про скорочення штату працівників, відповідно до якого виключено зі штатного розпису, затвердженого 20.07.2017 року наказом № 165-к, посаду заступника директора та прибиральниці службових приміщень.

У наказі № 180-к від 28.07.2017 року передбачено не пізніше ніж за 2 місяці персонально попередити працівників КП «Червоноградський ринок» про можливе їх вивільнення та запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на інші вакантні посади.

Наказом №181-к від 29.07.2017 року затверджено та вирішено ввести в дію з 01.10.2017 року новий штатний розпис КП «Червоноградський ринок», до якого наказом № 182-к від 01.08.2017 року було внесено зміни.

29.07.2017 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що відповідно до наказу № 180-к від 28 липня 2017 року у зв»язку з проведенням КП «Червоноградський ринок» скорочення штату працівників 30 вересня 2017 року планується звільнення працівників, що підтверджується копією повідомлення «Про скорочення штату працівників» № 1 від 29.07.2017 року.

У повідомленні «Про скорочення штату працівників» № 1 від 29.07.2017 року зазначено, що станом на 29.07.2017 року на підприємстві відсутні вакансії, які можуть бути запропоновані ОСОБА_2 для його подальшого працевлаштування.

Встановлено, що ОСОБА_2 відмовився підписати зазначене повідомлення.

15.08.2017 року ОСОБА_2 письмово повідомлено про наявність на КП «Червоноградський ринок» вакантної посади прибиральника критих приміщень та можливість його переведення на цю посаду, що підтверджується письмовим повідомленням № 5 від 15.08.2017 року. ОСОБА_2 відмовився підписати зазначене повідомлення.

23.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до керівника КП «Червоноградський ринок» із заявою про надання йому щорічної основної відпустки на 23 календарних дні та 8 днів додаткової відпустки.

Наказом № 232-к від 27.09.2017 року позивачу надано невикористані щорічні основні та додаткові відпустки тривалістю 31 календарний день та звільнено з посади заступника директора в останній день відпустки - 29.10.2017 року у звязку із скороченням штату працівників ( п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Встановлено, що ОСОБА_2 у звязку із тимчасовою непрацездатністю продовжувалась відпустка, надана наказом від 27.09.2017 року та встановлювались дати звільнення, що підтверджується наказами № 252-к від 26.10.2017 року, № 259-к від 01.11.2017 року від 21.11.2017 року та копіями листків непрацездатності.

Наказом № 268-к від 21.11.2017 року встановлено дату звільнення позивача - останній день відпустки, а саме 27.11.2017 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки ОСОБА_2 було запропоновано всі наявні вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві з часу його попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, що підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги в частині незаконності звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку відсутністю звернення роботодавця до профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Проте відсутність звернення роботодавця до профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення не є беззаперечною підставою для визнання такого звільнення незаконним.

Частиною 9 статті 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 є керівником первинної профспілкової організації працівників КП «Червоноградський ринок».

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача відбулося без попереднього звернення відповідача за згодою до Сокальської районної профспілкової організації працівників державних установ, до складу якої входить первинна профспілкова організація працівників КП «Червоноградський ринок», та до первинної профспілкової організації працівників КП «Червоноградський ринок».

Враховуючи, що розірвання трудового договору з позивачем, як з керівником первинної профспілкової організації, було проведено відповідачем без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, апеляційним судом було надіслано запити до Сокальської районної профспілкової організації працівників державних установ та первинної профспілкової організації працівників КП «Червоноградський ринок», для дачі висновку щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Відповідно до протоколу засідання Сокальської районної профспілкової організації працівників державних установ від 10.12.2018 року профспілковою організацією відмовлено у наданні згоди на звільнення голови виборного органу первинної профспілкової організації працівників КП «Червоноградський ринок» ОСОБА_2 з посади заступника директора КП «Червоноградський ринок» у зв»язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Первинна профспілкова організація працівників КП «Червоноградський ринок» також відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора КП «Червоноградський ринок».

Відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2, члени первинної профспілкової організації працівників КП «Червоноградський ринок» виходили з того що, адміністрацією КП «Червоноградський ринок» не надано до професійної спілки підприємства обґрунтованого письмового подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_2, а звільнення такого проведено з порушенням встановленої законом процедури за відсутності попередньої згоди на його звільнення профспілкових організацій. Первинній профспілковій організації працівників КП «Червоноградський ринок» не відомо, з використанням яких економічних показників проводився аналіз економічних можливостей підприємства та які його результати, а тому не встановлено економічно обґрунтованих передумов для скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві.

Згідно ст. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 163цс14.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Таким чином, враховуючи, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, згідно установчих документів КП «Червоноградський ринок», директор КП має право самостійно вирішувати питання щодо скорочення чисельності і штату працівників, позивача було попереджено про наступне вивільнення за два місяці та запропоновано вакантні на підприємстві посади з можливістю переведення на іншу роботу на цьому підприємстві, від яких він відмовився, а рішення професійної спілки про відмову у наданні згоди на звільнення позивача не містить належного правового обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_2, підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.04.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

ОСОБА_7