ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/12822/14-ц

Провадження № 22-ц/818/171/19

Харківській апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представник ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

представник ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4,

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

треті особи: приватний нотарiус Харкiвського мiського нотарiального округу ОСОБА_5,

орган опiки та пiклування при Адмiнiстрацiї Дзержинського району Харкiвської мiської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 638/12822/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрiчним позовом Пiвневої Юлiї Львiвни до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третi особи, якi не заявляють самостiйнi вимоги приватний нотарiус Харкiвського мiського нотарiального округу ОСОБА_5, орган опiки та пiклування при Адмiнiстрацiї Дзержинського району Харкiвської мiської ради про застосування позовної давностi до кредитного договору, визнання iпотечного договору недiйсним, визнання договору про вiдступлення права вимоги недiйсним в частинi вiдступлення права вимоги, застосування мораторiю на стягнення майна, наданого як забезпечення кредиту в iноземнiй валютi, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року, ухвалене суддею Шестак О.І., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову посилався на те, що 24 вересня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір МL-701/854/2007, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 98999,91 швейцарських франків строком до 24 вересня 2027 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, ОСОБА_2 в свою чергу зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконані, зокрема, не виконується графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 29 травня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 по тілу кредиту склала 96743,26 швейцарських франків, що еквівалентно 1267009,71грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 16942,24 швейцарських франків, що еквівалентно 221886,08 грн., пеня 414952,09 швейцарських франків, що еквівалентно 5434469,84 грн., а всього 6923365,63 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором 24 вересня 2007 року укладено договір іпотеки № РСL-701/854/2007, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності. Вартість предмета іпотеки склала 520200грн.

Також, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 24 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №SR-701/854/2007, відповідно до якого ОСОБА_4 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобовязань перед кредитором за кредитним договором, також поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

В звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів за погашення кредиту товариство 16 червня 2014 року направив на адресу ОСОБА_2 лист з письмовою вимогою про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про виселення та зняття з реєстраційного обліку з предмета іпотеки.

Просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № МL-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року в розмірі 6923365,63 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; в рахунок погашення заборгованості в розмірі 6923365,63 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві власності; витрати, повязані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з ОСОБА_2; встановити початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на час продажу; з метою збереження предмета іпотеки до її реалізації передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; виселити ОСОБА_2 Ю.Л. та інших мешканців, які зареєстровані та проживають у квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку; стягнути з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк», третi особи, якi не заявляють самостiйнi вимоги приватний нотарiус Харкiвського мiського нотарiального округу ОСОБА_5, орган опiки та пiклування при Адмiнiстрацiї Дзержинського району Харкiвської мiської ради про застосування позовної давностi до кредитного договору, визнання iпотечного договору недiйсним, визнання договору про вiдступлення права вимоги недiйсним в частинi вiдступлення права вимоги, застосування мораторiю на стягнення майна, наданого як забезпечення кредиту в iноземнiй валютi.

В обгрунтування зустрічного позову зазначає, що відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № МL-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року сторони встановили, що погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 29 травня 2014 року банк отримав останній платіж від неї 24 листопада 2008 року. Таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли вона повинна була сплатити черговий платіж, тобто 24 грудня 2008 року, однак не сплатила його, тому банк мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права у грудні 2011 року.

Договір іпотеки від 24 вересня 2007 року укладений з порушенням прав малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме відсутня згода органу опіки та піклування, оскільки як на час оформлення квартири в іпотеку, так і на сьогоднішній день, діти проживають за адресою предмета іпотеки та іншого житла не мають.Передана квартира в іпотеку є єдиним житлом, що належить їй, і загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., тому квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Розрахунки заборгованості за кредитним договором не відображають ставок та сум, які бралися за основу при розрахунках, періоду нарахування боргу з урахуванням погашених сум, якщо такі мали місце бути; розрахунки містять відомості лише щодо наявності загальної суми заборгованості за кредитом, процентами та суму пені станом на 29 травня 2014 року.

Просила застосувати позовну давність до кредитного договору № МL- 701/854/2007 від 24 вересня 2007 року; визнати договір іпотеки № РСL-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року недійсним; визнати договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року недійсним в частині відступлення права вимоги; застосувати мораторій на стягнення майна ОСОБА_2 (квартира за адресою: АДРЕСА_2), наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті.

Треті особи: приватний нотарiус Харкiвського мiського нотарiального округу ОСОБА_5 та орган опiки та пiклування при Адмiнiстрацiї Дзержинського району Харкiвської мiської ради в судове засідання не зявились

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та договором про віступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» не було відступлено, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було прийнято право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, а отже останнє не отримало право вимоги до боржника.

Крім того, ПАТ «ОТП Банк» предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів та пені, змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Строк позовної давності сплинув 18 грудня 2012 року.

Суд вважає недоведеною ту обставину, що на момент укладання договору іпотеки ОСОБА_2 разом із неповнолітніми дітьми проживали у спірній квартирі. Що стосується посилань на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то вказаний Закон не є правовою підставою для відмови у позові, а є лише підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове вииконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що відповідно до умов кредитного договору дата остаточного повернення кредиту є 24 вересня 2027 року, тобто загальний строк позовної давності товариством не пропущено; 24 березня 2009 року позичальником до банку подано заяву про перенесення дати погашення платежу, отже позичальник вчинив дії про визнання ним свого боргу вже після 24 листопада 2008 року; що з урахуванням трирічного строку позовної давності, останньої сплати позичальником 24 листопада 2008 року та заяви від 24 березня 2009 року, кінцевого терміну погашення кредиту 24 вересня 2027 року та предявлення позову 25 липня 2014 року, вважає обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з 25 липня 2011 року до 24 вересня 2027 року; припинення терміну виконання зобовязання або терміну дії договору не означає звільнення боржника від виконання обовязку в натурі, тому кредитор має право вимагати виконання обовязку в натурі впродовж того часу, коли існує зобовязання, а не впродовж строку виконання зобовязання або строку дії договору; що на підставі поданої приватному нотаріусу заяви 18 грудня 2010 року вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; виконавчий документ 18 квітня 2011 року подано на примусове виконання до виконавчої служби, за яким було відкрито виконавче провадження та постановою виконавчої служби від 28 грудня 2012 року виконавчий напис повернуто стягувачу; що надалі 13 березня 2013 року виконавчий напис було повторно предявлено на примусове виконання та постановою від 08 лютого 2014 року виконавчий напис повернуто стягувачу, тому предявленням виконавчого напису 18 квітня 2011 року та 13 березня 2013 року на виконання відбулося переривання строку позовної давності за вимогами про дострокове повернення частини позики, а також стягнення боргу за щомісячними платежами в межах позовної давності щодо кожного із них; в матеріалах справи відсутні докази направлення кредитором письмової вимоги на адресу позичальника та поручителя та відсутні докази отримання ними даної вимоги.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 24 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL-701/854/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 98 999,91 швейцарських франків строком до 24 вересня 2027 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у той же день між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №РСL-701/854/2007, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру за адресою АДРЕСА_3.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №SR-701/854/2007.

Згідно із пунктом 1.5.1 кредитного договору від 24 вересня 2007 року повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця в розмірі та строки, визначені у графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору), а саме: не пізніше 25 числа кожного місяця у сумі 463,02 швейцарських франків, процентів за користування кредитом у відповідній сумі шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату. Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що для розрахунку відсотків за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка фіксований відсоток у розмірі 3,99% + FIDR % річних.

Відповідно до пункту 4.1.1 статті 3 частини 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

За приписами пункту 1.9.1 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених пунктом 2.3.7. та статті 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

ОСОБА_2 зобов'язання по кредитному договору не виконувала належним чином внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 6 923 365,63 грн, яка складається з: суми кредиту у розмірі 96 743,26 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ становить 1 267 009,71 грн; суми процентів у розмірі 16 942,24 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом становить 221 886,08 грн; пені у розмірі 414 952,09 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом становить 5 434 469,84 грн.

Останній платіж був внесено ОСОБА_2 24 листопада 2008 року.

Судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» скористався правом вимоги дострокового виконання боргових зобов'язань та звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки.

18 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на договорі іпотеки від 24 вересня 2007 року вчинено виконавчий напис № 12380 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з тих обставин, що позовна давність щодо вимог за кредитним договором сплинула, а тому підстав для стягнення коштів не вбачається.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначає, що у 2009 році нотаріусом вчинено виконавчий напис. Тим самим Банк, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінив строк виконання основного зобовязання, а тому строк позовної давності сплинув 18 грудня 2012 року.

В суді апеляційної інстнції представник ТОВ «ОТП Факторинг України » не заперечував, щодо звернення до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису. Між тим, зазначити щодо яких саме сум була предявлена вимога представник позивача пояснити не могла.

З відповіді приватного нотаріуса Дніпровського МНО ОСОБА_8 вбачається, що копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені за 2009 та 2010 роки знищено.

Згідно відповіді Московського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області від 26 березня 2019 року з 11 березня 2013 року на виконанні перебувало виконавче провадження № 37213379 по виконанню виконавчого напису по справі №12380, виданого 18 грудня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_8

08 лютого 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Виконавче провадження після закінчення терміну зберігання 3 роки з дати завершення виконавчого провадження знищено.

Згідно відповіді Московського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області від 26 березня 2019 року з 18 квітня 2011 року на виконання перебувало виконавче провадження № 26557545 по виконанню виконавчого напису по справі №12380, виданого 18 грудня 2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 28 грудня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчомго документу стягувачу. Виконавче провадження після закінчення терміну зберігання 3 роки з дати завершення виконавчого провадження знищено.

Допитана в суді апеляційної інстнції у якості свідка ОСОБА_2 зазначила, що у кінці 2010 року(листопад-грудень) їй надійшов лист-вимога від ПАТ «ОТП Банк» про дострокове стягнення заборгованності у сумі 795800 грн. та 85000 грн. відсотків за кредитом. Дій щодо погашення кредиту нею не вчинялось, з жодними заявами до Банку вона не зверталась. Також зазначила, що в 2011 та 2012 року виконавчою службою вчинялись дії щодо виконаня виконавчого напису: приходили до неї додому, її викликали до ВДВС та у виконавчих документах було зазначено щодо стягнення з неї 795800 грн.

Дані обставини ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не спростовано. Доказів щодо інших сум, тобто заборгованності лише за певний період без урахування всього тіла кредиту, відносно яких вчинено виконавчий напис та відкрито виконавче провадження позивачем не надано.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 постананову про закінченння виконавчих дій його довірителям отримано не було. Внаслідок дії вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», звернення стягнення на її квартиру не відбулось, а тому подальшою долею виконавчого провадження ОСОБА_2 не цікавилась.

Враховуючи, що з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду у липні 2014 року, тобто поза межам трирічного строку позовної давності з часу предявлення вимоги до позичальника, суд першої інстнції прийшов до обгрунтованого висновку щодо застосування позовної давності та відмову у задоволенні позову.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд виходить з наступного.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку», яка має назву «Позасудове врегулювання», передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зі змісту статті 38 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок). У розділі другому глави другої указаного Порядку передбачено процедуру нотаріального посвідчення угоди про відчуження предмета іпотеки іпотекодержателем.

Положення наведених вище нормативних документів дають підстави для висновку, що всі необхідні дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна іпотекодержатель здійснює від свого імені, а не від імені іпотекодавців. Закон не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця (іпотекодавців).

Правовідношення, у якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, є відношенням представництва, та врегульовано положеннями глави 17 ЦК України.

Даний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі 564/831/13-ц.

За таких обставин вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права на укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем суперечать вимогам чинного законодавства, умовам укладеного між сторонами іпотечного договору, а тому не підлягають задоволенню.

В іншій частині рішення суду не оскардується та судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

ОСОБА_9