Тростянецький районний суд
справа № 147/97/19
номер провадження № 2/147/329/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дудікова А.В.,

при секретарі Івасюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу №147/97/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що за час спільного проживання з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.12.2013 р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 21.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття. З часу винесення рішення, сума в 450 грн. є дуже малою, а також у зв'язку із змінами у сімейному законодавстві, які набули чинності 08.07.2017 р., визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначила, що відповідач тимчасово не працює, але має достатні доходи, а тому вважає, що в останнього є можливість сплачувати більший розмір аліментів. В зв'язку з цим ОСОБА_1 вважає, що розмір аліментів має бути зміненим та необхідно визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до її повноліття.

04.03.2019 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, оскільки на даний час він офіційно не працює та на його утриманні перебуває син ОСОБА_4, 2017 р.н., в задоволенні позову просив відмовити.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2012 р. народилася ОСОБА_3., батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4, виданим 17.04.2012 року (а.с. 6).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.12.2013 р., стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в 450 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 21.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (8).

Виконавчий лист №147/1930/13-ц було видано 09.01.2014 р. (а.с.11).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 21.01.2019 р. № 492, за ОСОБА_2 рахується заборгованість у розмірі 900 грн., а саме за листопад-грудень 2018 р. (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що дочка ОСОБА_3., 2012 р.н., перебуває на утриманні позивача ОСОБА_1, що підтверджується довідкою № 60 від 17.01.2019р., виданою виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району (а.с. 7).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Тростянецького районного суду від 18.12.2013 р. з 450 грн. до 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на зміни в законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Аналогічні правові позиції міститься і в постановах Верховного суду від 04 липня 2018 року № 536/1557/17 та від 12 вересня 2018 року № 459/2181/17.

Слід відзначити, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру аліментів визначеного судовим рішенням.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03.03.2017 р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 р. народився ОСОБА_4., батьком якого записаний відповідач ОСОБА_2, мати - ОСОБА_7

Відповідач стверджує, що він офіційно не працює та у нього на утриманні перебуває малолітній син. Будь-яких заяв чи клопотань від позивача про витребування доказів, до суду не надходило.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не доведено факту істотного покращення матеріального становища платника аліментів чи погіршення її матеріального становище та здоров'я. Посилання лише на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину саме по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Тому суд, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у зв'язку з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області із відповідною заявою про індексацію аліментів, які стягуються на підставі рішення суду від 18.12.2013 р.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову позивача звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові втрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Доказів понесення відповідачем по справі судових витрат суду не надано.

Керуючись ст. 2,4, 76, 81, 247, 259, 264, 268, 272, 293 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідяч - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя: