Номер провадження: 22-ц/813/3591/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

Осіб, які приймали участь у справі:

-представника позивача - ОСОБА_1 .

-відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

- про зменшення розміру стягуваних аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та просив зменшити розмір аліментів, призначені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2012 р., а саме з 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вимоги обґрунтовував тим, що аліменти у розмірі, визначеному судом він намагається сплачувати вчасно, однак у зв`язку з погіршенням матеріального становища та необхідністю лікування матері ОСОБА_4 , яка на даний час є померлою, за період з 01.06.2012р. по 01.12.2012р. утворилась заборгованість у розмірі 2985,21 грн. На теперішній час на утриманні залишився батько ОСОБА_5 , 1954р.н., пенсіонер, який постійно хворіє. ОСОБА_2 працевлаштований на посаді прапорщика ВМС ЗСУ України та отримує мінімальне військове забезпечення, власної житлової площу не має, тому змушений витрачати значні кошти на оренду житла.

Зокрема зазначив, що теперішній майновий стан відповідача покращився, вона проходить військову службу за контрактом в ЗСУ та забезпечена житловою площею, що є також підставою для зменшення визначених судом аліментів.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просила суд в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що її матеріальний стан не покращився а сімейний стан не змінився і позивачем не надано доказів, які це спростовують. Також позивач не надав жодних доказів, які підтверджували погіршення його матеріального стану.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів залишено без задоволення.

14.01.2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України дана справа відноситься до категорії малозначних.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необгрунтованим та незаконним, прийняте з порушенням норм діючого матеріального законодавства, неповно з`ясував обставини справи.

Зокрема заявник зазначає, що суд не врахував, що при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі; суд може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів у зв`язку з тяжким матеріальним станом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на те, що з моменту винесення рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2012 року про стягнення аліментів, матеріальний стан позивача покращився та він не надав суду жодних доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального стану

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі 10.09.2008 року, актовий запис №1525 (а.с. 18).

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2012 року шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвано.

10.07.2015 року Суворовським районним судом міста Одеси у справі № 1527/8811/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, прийнято рішення яким позов задоволено, стягнуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області, на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2012 року і до її повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

01.08.2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та просив зменшити розмір аліментів, призначений вищезазначеним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.07.2012 р., а саме з 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з довідок ВЧ А3346 відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі і його середньомісячний розмір доходу складає за три місяці 10 260,87 грн. з яких утримуються аліменти у розмірі 1/3 частини (а.с.9,24).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Залишаючи без задоволення позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів районний суд виходив з відсутності доказів зміни майнового стану і що ця зміна перешкоджає йому сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття.

За правилами, передбаченими ст. ст. 180 - 184, 192 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу .

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, врахувавши наведені вище положення, норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу). Встановлені судом обставини дають можливість ОСОБА_2 належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання своєї доньки до досягнення нею повноліття.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом статті 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Посилання на те, що стягнення аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не приймається до уваги, так як закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів (який станом на час перегляду справи судом апеляційної інстанції збільшено) не виконує обмежувальну функцію при визначені розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Наявність у батьків відповідача захворювань та необхідності постійних витрат на лікування та профілактику, апеляційний суд не приймає до уваги, так як не підтверджується реальністю таких витрат.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з того. що позивач не надав доказів зміни свого матеріального стану судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_2 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні. На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17.05.2019 року.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В. Цюра