Провадження № 22-ц/802/336/19 Категорія: 26 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд ухваленого у даній справі заочного рішення суду від 29 вересня 2015 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та постановити нову - про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала - до скасування з таких підстав.

Відмовляючи у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1, звернувшись із такою заявою з пропуском процесуальних строків, належним чином не обґрунтував поважність причин пропуску строку. Крім того, не був позбавлений можливості реалізувати своє право доступу до судових рішень через Єдиний державний реєстр судових рішень. Також він являється близьким родичем відповідачу ОСОБА_2, якій було достовірно відомо про ухвалене рішення, оскільки вона зверталася із заявою про його перегляд.

Проте, такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2015 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» і з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором №136-017/ФКВ-08 від 05 лютого 2008 року.

26 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_1 подав заву про перегляд цього заочного рішення суду, у якій зазначив у тому числі і підстави для поновлення строку на її подання (а.с.115-119).

Відповідно до ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно зі ст.227 ЦПК України (у редакції на дату ухвалення заочного рішення) відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

У матеріалах справи відсутні докази вручення ОСОБА_1 заочного рішення від 29 вересня 2015 року раніше, ніж 23 листопада 2018 року (а.с.113).

Із поданої до суду 31.08.2015 позовної заяви вбачається, що банк зазначив дві адреси відповідача ОСОБА_1 - адреса реєстрації: м.Луцьк, просп.Соборності,4/202; адреса проживання: м.Луцьк, просп.Соборності,13Б/60, а також зазначив про відсутність у відповідача засобів зв'язку (а.с.1).

У порушення вимог ч.3 ст.122 ЦПК України (у редакції на дату подання позову) суд ухвалою від 02.09.2015 відкрив провадження у справі, не звернувшись до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів - фізичних осіб, що не є суб'єктами підприємницької діяльності щодо надання інформації про зареєстроване їх місце проживання (перебування).

Не звернувшись із таким запитом та не отримавши відповідної інформації, суд безпідставно надсилав документи відповідачу ОСОБА_1 за адресою: м.Луцьк, просп.Соборності,13Б/60, тобто за адресою, за якою останній не проживав, а уже на той час, а саме з 14.07.2009 був зареєстрований за адресою: м.Луцьк, вул.Зацепи,3л/14, що і підтверджено приєднаною до заяви про перегляд заочного рішення копією його паспорта (а.с.120-123).

Відмовляючи у поновленні пропущеного строку, суд першої інстанції не врахував, що відповідачу ОСОБА_1 не було вручено жодної надісланої судом поштової кореспонденції, оскільки така поверталася із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Тобто вказана не причина неможливості вручення кореспонденції, а причина її повернення суду.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що відповідач не був позбавлений можливості реалізувати своє право доступу до судових рішень через Єдиний державний реєстр судових рішень є помилковим, оскільки у цьому реєстрі фізичні особи не ідентифікуються за їх прізвищем, а про судове рішення можна дізнатися лише коли відомо номер цивільної справи. Докази про те, що відповідачу був відомий номер цивільної справи - у матеріалах справи відсутні.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що відповідач являється близьким родичем відповідачу ОСОБА_2, якій було достовірно відомо про ухвалене рішення, оскільки вона зверталася із заявою про його перегляд - є помилковою підставою для відмови у поновленні процесуального строку та такою, що не ґрунтується на законі.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) касаційний суд зазначив, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції наведені вище вимоги закону та обставини справи не врахував, не дав їм належну оцінку та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість відповідачем поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вирішення питання поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки за приписами ст.284 ЦПК України такі процесуальні дії вчиняє суд першої інстанції, який ухвалював заочне рішення.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку що ухвала суду першої інстанції про відмову в поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення постановлена з порушенням норм процесуального права і таке порушення норм процесуального права перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи наведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2019 року в даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя

Судді