КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/10676/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Кондратенко О.О.

16 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року в справі за поданням старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві СавчукомКостянтином Петровичем про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Савчук К.П. звернувся до суду із поданням та просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобов'язань за рішенням суду у справі №761/7196/16-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволенні подання. Посилається на неповне та неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки. В обґрунтування своїх доводів вказує, що неможливо встановити чи направлялась боржнику постанова про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем не було вчинено заходів щодо вручення виконавчого документа особисто боржнику під розписку. Зазначає на не встановлення, які саме дії вчинив скаржник, що вказують на ухилення від виконання зобов'язання.

Шевченківський РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві та ПАТ КБ «ПриватБанк» відзиви у встановлені законодавством строки не подали.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6125/2019
У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав, наведених в ній та просили скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Савчук К.П. та представник ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечували проти апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобов'язань за рішенням суду так як ігнорує вимоги державного виконавця, не маючи офіційних доходів перетинає державний кордон України.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 жовтня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва, видано виконавчий лист № 761/7196/16-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму у розмірі 2 241 818 , 60 грн. (а. с. 7).

22 вересня 2017 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчуком К.П. відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого листа (а. с. 10).

Листом від 22 вересня 2017 року на адресу ОСОБА_2 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження(а. с. 11).

В цей же день, постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві СавчукомК.ГІ. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та направлено останньому для відома. Докази направлення вказаних документів на адресу боржника з боку старшого державного виконавця додані до матеріалів подання ( реєстр ПАТ «Укрпошта» та конверт, який повернувся до виконавчої служби з відміткою - за закінченням встановленого строку зберігання) (а. с. 12).

Згідно відповіді начальника територіального сервісного центру № 8041 в м. Києві, транспортні засоби, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2, а саме: «Renault Magnum», номерний знак НОМЕР_1; «Ford Taurus», номерний знак НОМЕР_2, поставлено на автоматизований облік до АІС «Арешт», заборона на відчуження.

В межах виконавчого провадження, старший державний виконавець вчинив запит до Державної фіскальної служби України (відповідь № від 25 вересня 2017 року) про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, проте, інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Із відповіді Пенсійного фонду України від 04 жовтня 2017 року за № вбачається, що пенсійне забезпечення боржник не отримує.

15 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчуком К.П. на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу, про що свідчить підтвердження ПАТ «Укрпошта», яка залишена без задоволення (а. с. 22).

17 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчуком К.П. винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: оголошено розшук транспортних засобів: «Renault Magnum», номерний знак НОМЕР_1, 1999 року виготовлення; «Ford Taurus», номерний знак НОМЕР_2, 1989 року виготовлення (а. с. 24-25).

Відповідно до актів державного виконавця від 05 грудня 2017 року та 16 січня 2018 року здійснювались виходи за місцем проживання боржника (а. с. 27-28).

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 26 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України в період часу з березня 2017 року по січень 2018 року включно (а. с. 29).

Старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Савчук К.П. зазначив, що ОСОБА_2 не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду та погашення виниклої заборгованості, у зв'язку з чим звернувся із відповідним поданням до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з'являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення із поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Савчук К.П. звернувся до суду із поданням та просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законодавством заходів примусового виконання рішення, однак останнє не виконано, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що з часу ухвалення рішення суду від 16 червня 2016 року про стягнення вищезгаданої заборгованості відповідач його не виконує, не з'являється до державної виконавчої служби. Зробивши останній платіж за вказаним кредитним договором у 2011 році не цікавився станом заборгованості за останнім , та будь-яких дій направлених на його погашення не вчиняв.

Маючи два транспортних засоби у власності не передавав останні на погашення відшкодування вищезгаданої заборгованості. В суді апеляційної інстанції пояснив , що доля останніх йому невідома.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Боржник ухиляється від виконання зобов'язань за рішеннями суду, в зв'язку з чим вважає висновки суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2 правильними.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене та те, що боржник з 2016 року не намагався виконати рішення суду, будучи обізнаним про нього та про наявність виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається та цей факт не заперечував і ОСОБА_2, що з часу винесення вищезгаданого рішення останній п'ятнадцять разів виїжджав за межі України з метою, як він пояснив в суді, заробітку, але будь-яких дій на погашення зазначеної заборгованості за кредитом не робив.

Посилання в апеляційній скарзі на необізнаність ОСОБА_2 про вищезгадане примусове провадження з вини державних виконавців є безпідставним, оскільки матеріали справи містять данні, що держаний виконавець зробив усі дії щодо примусового стягнення вказаної заборгованості з боржника відповідно до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, що обмеження у праві виїзду за кордон ніяким чином не може порушувати права ОСОБА_2, в якого немає коштів на погашення заборгованості, а відтак і виїзду за кордон.

Отже, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19.04.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова