ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2781/19 Справа № 214/2367/18 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/2367/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Саксаганський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Гринем Н.Г. о 10 годині 19 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Чорна Оксана Сергіївна, про визнання недійсним акта про реалізацію предмету іпотеки, свідоцтва про право власності на майно та договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на прилюдних торгах.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала житлова квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

10.09.2004 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №011/03-03/700/4, відповідно до умов якого йому було надано кредитні кошти в сумі 20 000 доларів США на споживчі цілі - придбання автомобіля. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ним та банківською установою було укладено договір іпотеки нерухомого майна - двокімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням належним чином умов кредитного договору щодо повернення кредиту, що було зумовлено фінансовими проблемами, ростом курсу американського долару, банк почав вимагати дострокового виконання умов кредитного договору у повному обсязі.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.04.2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» стягнено 25 284,90 доларів США, еквівалентних 202 102,21 грн. та витрати по судовому збору у розмірі 2 012,02 грн.

На початку квітня 2018 року в належну позивачу квартиру з'явилась ОСОБА_2 та повідомляла, що вона є власником квартири та надала копію свідоцтва, виданого 24.03.2018 року приватним нотаріусом Чорною О.С. за №522, згідно якого ОСОБА_2 придбала квартиру на електронних торгах із продажу арештованого майна.

Позивач вказує на те, що квартира розташована за адресою: м. Кривий Ріг, АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором, є його єдиним та постійним місцем проживання, у зв'язку із чим, враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» він сподівався, що звернення стягнення на предмет іпотеки не відбудеться до зняття мораторію на відчуження.

Враховуючи те, що державним виконавцем не було враховано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивач вважає, що прилюдні торги, акт про прилюдні торги, свідоцтва про право власності та договорів купівлі-продажу повинні бути визнанні недійсними, на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлової квартири, укладений 10.01.2018 року на ДП «Сетам», відповідно до якого ОСОБА_2 придбала житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 31.01.2018 року про придбання ОСОБА_2 на прилюдних торгах житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно видане 24.03.2018 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. за р. №522.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.05.2018 року заборонено ОСОБА_2, інн НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, вчиняти будь-які дії, пов'язані із розпорядженням майновими правами на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 38 ).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.05.2018 року у вигляді заборони ОСОБА_2, інн НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, вчиняти будь-які дії, пов'язані із розпорядженням майновими правами на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 38 ).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, яке виразилося в безпідставній відмові в зупиненні провадження у справі до вирішення по суті цивільної справи № 214/3501/18 за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця у виконавчому провадженні №52190685, предметом якої є оскарження дій державного виконавця щодо здійснення процедури опису та арешту спірної квартири, залучення до виконавчого провадження суб'єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки квартири боржника, визначення вартості цієї квартири, реалізації арештованого майна, визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про опис та арешт майна, скасування звіту про оцінку майна та акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 31.01.2018 року. При цьому, на переконання позивача, вирішення даної цивільної справи є неможливим до розгляду по суті цивільної справи № 214/3501/18 за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця у виконавчому провадженні №52190685, оскільки під час розгляду цієї справи буде надано належну оцінку правомірності дій державного виконавця, що має прямий причинно-наслідковий зв1язок між оскаржуваними рішеннями та оспорюваними документами. Також, позивач зауважує й на тому, що суд пославшись на те, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, проігнорував правову природу реалізації арештованого майна з прилюдних торгів, не взяв до уваги, що акт про проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна, однією з істотних умов якого є визначення ціни цього майна, яка в даному випадку визначається у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та її правильність залежить від правомірності та законності дій державного виконавця, а тому суд зобов'язаний надати правову оцінки діям державного виконавця при наданні правової кваліфікації акту про реалізацію майна за ціною, визначеною державним виконавцем.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Саксаганський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областізазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 191-194), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №011/03-03/700/4, згідно з яким позичальник отримав кредит в сумі 8 000 доларів США у вигляді окремих траншів на споживчі цілі. Умови видачі, розмір, термін, призначення і процентна ставка кожного траншу Кредиту встановлюється і оформлюється «Договорами про видачу траншу Кредиту» (а.с. 18-19).

22.02.2008 року було укладено Договір про видачу траншу №М014/03-03/104 на основі Кредитного договору №0111/03-03/700/04 від 10.09.2004 року, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у сумі 20 000 доларів США, із сплатою 13,75 % річних строком на 60 місяців та з погашенням відповідно до Графіка погашення (Додаток №1), що є невід'ємною частиною Договору (а.с. 20-22)

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 10.09.2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира загальною площею 51,5 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.23-25) та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2002 року (а.с.26).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 04 липня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 25 284,90 дол. США, що еквівалентно 202102,21 грн., яка складається із: 17 936,63 дол. США - прострочений кредит; 4399,72 дол. США - несплачені відсотки; 2948,55 дол. США - нарахована пеня, яку було стягнуто рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/8199/13-ц (провадження 2/214/764/14) від 30.04.2014 року та судовий збір у розмірі 2012,02 грн. (а.с. 16-17).

На підставі вище вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2/214/764/14, який з 13.09.2016 року перебував на виконанні у Саксаганському ВДВС міста Кривий Ріг Головного територіальної управління юстиції у Дніпропетровській області.

На виконання ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та враховуючи заяву стягувача (а.с. 64-66) державним виконавцем 15.08.2017 року виходом за адресою майна боржника складено постанову про опис й арешт майна боржника, якою накладено арешт на квартиру, загальною площею 51,5 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження за вих. №13.13-47/14452 (а.с. 67-69).

ОСОБА_1 було направлено повідомлення про оцінку мана за вих. 13.13-47/20152 на дві адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, де зазначено, що суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання «Центр експертного дослідження» була проведена експертна оцінка арештованого майна боржника, було надано письмовий звіт про оцінку майна боржника, вартість вище вказаної квартири склала 210 897,00 грн. та роз'яснення право оскарження звіту про оцінку майна у судовому порядку (а.с. 70-71) .

При підготовці заявки на реалізацію майна боржника (предмет іпотеки) державним виконавцем 22.11.2017 року отримано інформаційну довідку №104363699 від 20.11.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно ОСОБА_1, згідно якої останньому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та на праві спільної сумісної власності кватира АДРЕСА_3 (а.с. 72-76).

10 січня 2018 року начальником Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 затверджено акт про реалізацію предмета іпотеки про придбання ОСОБА_2 на прилюдних торгах житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. 24 березня 2018 року видано Свідоцтво про належність квартири загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на праві власності ОСОБА_2, яке зареєстровано в реєстрі за №522 (а.с. 27).

Спір виник з приводу відчуження квартири АДРЕСА_1 з порушенням заборон, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрутованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.

Тягар доведення зазначених обставин у цьому випадку покладається на позивача, який звернувся до суду, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 727/10081/15-ц (касаційне провадження № 61-2394св18).

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, згідно інформаційної довідки №104363699 від 20.11.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно ОСОБА_1, позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3 (а.с. 72-76), тобто квартира АДРЕСА_1 є не єдиним нерухомим майном позивача, що виключає можливість застосування мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», по відношенню до цього нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, яке виразилося в безпідставній відмові в зупиненні провадження у справі до вирішення по суті цивільної справи № 214/3501/18 за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця у виконавчому провадженні №52190685, предметом якої є оскарження дій державного виконавця щодо здійснення процедури опису та арешту спірної квартири, залучення до виконавчого провадження суб'єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки квартири боржника, визначення вартості цієї квартири, реалізації арештованого майна, визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про опис та арешт майна, скасування звіту про оцінку майна та акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 31.01.2018 року, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову ОСОБА_1 є визнання недійсним акта про реалізацію предмету іпотеки, свідоцтва про право власності на майно та договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на прилюдних торгах, з тих підстав, що на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 поширюється дія мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та її примусове відчуження без згоди власника заборонено.

Згідно статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Отже, дослідження доказів у справі, надання їм належної оцінки та вирішення питання про те, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін, зокрема й щодо поширення на правовідносини сторін дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є обов'язком суду при розгляді даного позову, та розгляд іншої цивільної справи, в тому числі й щодо оскарження дій державного виконавця в процесі реалізації спірного нерухомого майна, не має правового значення для вирішення даного питання, а тому відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: