ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/638/18 Номер провадження 22-ц/814/285/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в м. Полтаві в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року у складі судді Тімошенко Н.В.

у цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року Перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області Бондарець Д.І. звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 грудня 2016 року приблизно о 21-00 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «VOLVO S 40», д.н.з. НОМЕР_1, на 171-му км автодороги «Суми-Полтава» порушив вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України», допустив зіткнення з автомобілем автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого пасажир даного автомобілю ОСОБА_5 зазнав тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та з 13.01.2017 року по 07.03.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського, що склало 53 ліжко/дні.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року по справі № 554/1632/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік; звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного основного та додаткового покарань за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», вирішено інші процесуальні питання кримінального провадження.

Витрати, понесені ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського на лікування потерпілого від кримінального правопорушення відповідачем не відшкодовано.

Підстави представництва інтересів держави обґрунтовував тим, що ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського безпосередньо підпорядкована Головному управлінню охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації і фінансується з обласного бюджету, благодійних (добровільних) внесків, пожертвувань від юридичних та фізичних осіб, інших джерел, не заборонених чинним законодавством. Згідно пункту 4 частини першої статті 2, пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 р. до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань бюджету, фінансів та обліку. Загальна організація та управління виконанням обласного бюджету здійснюється Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, який в силу статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Звернення прокурора до суду з даним позовом обумовлено невжиттям заходів до самостійного стягнення заподіяних відповідачем ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського збитків, про пред'явлення позову суб'єкт владних повноважень повідомлений відповідним листом прокурора.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.06.2018 року просив стягнути з відповідача на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 від вчиненого правопорушення у розмірі 25838,12 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року в задоволенні позову Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави, а тому в даному випадку підстави для звернення прокурора з позовною заявою до суду в інтересах держави відсутні.

Не погодившись з вказаним рішенням, Перший заступник прокурора Полтавської області А. Глушко подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до статей 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/19 прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді та самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Таким органом на думку заявника є Департамент фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, який забезпечує реалізацію державної бюджетної політики на території області, є неприбутковою бюджетною установою та утримується за рахунок коштів Державного бюджету.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Козленко О.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване, оскільки розпорядником бюджетних коштів при фінансуванні лікувальних закладів області всіх рівнів є Полтавська обласна рада, як орган місцевого самоврядування, а не обласна державна адміністрація, відповідно до вимог пункту 3 статті 131-1 Конституції України, частини третьої статті 56 ЦПК України прокурору надано право здійснювати представництво виключно держави. Крім того, за приписами статей 1166, 1206 ЦК України лікувальний заклад не позбавлений права самостійно звернутись до суду, а участь у справі прокурора ставить сторони у нерівні умови.

Керівник Полтавської міської прокуратури подав відповідь на відзив, в якому підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її в повному обсязі.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що 17 грудня 2016 року приблизно о 21-00 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «VOLVO S 40», д.н.з. НОМЕР_1, на 171-му км автодороги «Суми-Полтава» скоїв ДТП, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_5 було завдано тяжкі тілесні ушкодження і з 13 січня по 07 березня 2017 року, всього 53 ліжко/днів, він перебував на стаціонарному лікуванні у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року по справі № 554/1632/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарань за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільні позови прокурора в інтересах Держави в особі 1-МКЛ м. Полтава та ПОКЛ ім. С.В. Скліфосовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину - залишено без розгляду, так як їх подано від імені заінтересованих осіб особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно даних, отриманих на запит прокурора, зокрема, копії листа № 04-03/1488 від 16.05.2018 року ПОКЛ ім. М.В.Скліфосовського Полтавської ОДА вбачається, що загальна вартість лікування потерпілого ОСОБА_5 за період з 13.01.2017 року по 07.03.2017 року становить 25706,98 грн.

Прокурором на адресу Департаменту фінансів Полтавської ОДА направлено запит №132-8713-16 від 29.12.2017 року про отримання інформації щодо звернення суб'єкта владних повноважень з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та відшкодування ним витрат у добровільному порядку .

На вказаний запит прокурором отримано лист №05.1-35/05 від 04.01.2018 року про те, що станом на 04.01.2018 року Департамент не звертався до суду із позовною заявою, відомості про відшкодування витрат ОСОБА_2 відсутні.

Листом № 132-8713-16 від 19.01.2018 року прокурором повідомлено Департамент фінансів Полтавської ОДА про підстави представництва інтересів держави в особі суб'єкта владних повноважень відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» шляхом звернення до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено факту порушення інтересів держави та не обґрунтовано підстави звернення до суду з наданням належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суд за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (Korolev v. Russia (№2), № 5447/03, §33, від 1.04.2010; Menchinskaya v. Russia, № 42454/02, §35, від 15.01.2009).

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою, четвертою статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор у визначених законом випадках звертається до суду в інтересах держави та в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Захищаючи інтереси держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

За змістом наведених правових норм прокурор вправі пред'явити позов в інтересах держави у разі порушення матеріальних або інших інтересів держави та якщо відсутній орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або у відповідного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Аналогічні положення містяться у пункті 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок).

Згідно Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Як вбачається зі Статуту комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В.Скліфосовського Полтавської обласної ради», затвердженого Управлінням майном Полтавської обласної ради наказ від 19.12.2018 року № 124, погодженого Департаментом охорони здоров'я Полтавської облдержадміністрації 14 грудня 2018 року, Комунальне підприємство «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» є лікарняним закладом охорони здоров'я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги третинної (високоспеціалізованої) та спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом.

Підприємство засноване на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області та передане в управління Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації (далі - Департамент охорони здоров'я облдержадміністрації).

Засновником Підприємства є Полтавська обласна рада, власник Підприємства - територіальні громади сіл, селищ і міст Полтавської області, в особі Полтавської обласної ради.

Пунктом 42 Положення про Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 22 лютого 2013 року № 81, Департамент здійснює фінансування закладів охорони здоров'я, які утримуються за рахунок коштів обласного бюджету, контролює ефективне використання ними фінансових, матеріальних та трудових ресурсів.

Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування (стаття 17Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Доходи місцевих бюджетів належать територіальним громадам на праві комунальної власності і за приписами статті 61 цього Закону органи місцевого самоврядування в містах самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Обласні ради затверджують обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Складання і схвалення прогнозів районних і обласних бюджетів, складання і виконання відповідних бюджетів здійснюють відповідні державні адміністрації згідно з Бюджетним кодексом України (стаття 61Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно підпункту «б» пункту 3 частини першої статті 90 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з обласних бюджетів, належать видатки на спеціалізовану амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (спеціалізовані лікарні, поліклініки, включаючи стоматологічні, центри, диспансери, госпіталі для ветеранів війни, будинки дитини, станції переливання крові).

Положенням про Департамент фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 19.02.2018 року № 135, визначено, що Департамент фінансів Полтавської ОДА є суб'єктом управління державними фінансовими ресурсами обласної державної адміністрації, підпорядковується голові обласної державної адміністрації, а також підзвітний і підконтрольний Міністерству фінансів України.

Враховуючи викладене, Департамент фінансів Полтавської ОДА не є отримувачем коштів у відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому підстав для захисту інтересів держави у даному випадку не вбачається.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор не навів належних аргументів, які б спиралися на об'єктивні дані про те, що дії відповідача порушують чи зачіпають інтереси держави в особі Департаменту фінансів Полтавської ОДА.

Таким чином, правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у межах компетенції, передбаченої статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відсутні.

Розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна