Оболонський районний суд міста Києва
РІШЕННЯ

І МЕНЕМ УКРАЇНИ справа № 2-4170/2005 р.

3 листопада 2005 року Оболонський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Махлай Л.Д.

при секретарі Брачун Ю.В. , Мироненко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив :

у липні 2005 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та посилаючись на те, що в період шлюбу з відповідачем ними було заощаджено 5000 доларів СІІІА, які було покладені в ощадні банки на підставі депозитних договорів від 31.01.2005 року на суму 3000 доларів СІІІА та на суму 2000 доларів СІІІА. Проте, дані договори укладено на ім'я відповідача. Вважаючи, що ці кошти є спільним майном подружжя і з урахуванням інтересів неповнолітнього сина просила поділи ці кошти виділивши їй 2/3 їх частини на суму 17 641 грн., а відповідачу - 8 838 гри.

Надалі позивачка доповнила позовні вимоги та зазначила, що в період шлюбу ними було також придбано 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Фольксваген д. н. НОМЕР_1 вартістю 25 000 грн. та гаражний бокс № 14 в ГБК „Дніпро" вартістю 10 000 грн. З урахуванням інтересів неповнолітнього сина просила поділити майно наступним чином: виділи їй 2/3 частини спірної квартири, визнати за нею право власності на автомобіль та на гаражний бокс, а грошові кошти на депозитних рахунках в розмірі 26 519 грн. 50 коп. залишити відповідачу.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві та просили його задовольнити, зазначивши, що позивачка згодна при поділі автомобіля сплатити відповідачуЅ частину його вартості в розмірі 2 500 доларів США.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково та запропонували позивачці укласти мирову угоду, згідно з якою за сторонами визнається право власності на квартиру поЅ частині за кожним, відповідачу залишається у власності спірний автомобіль та він сплачує половину його вартості позивачці та сплачує 2000 грн. коштів виручених за місце на стоянці. При цьому відповідач не буде мати претензій щодо іншого спільного майна подружжя. На таких умовах позивачка від укладення мирової угоди відмовилася.

Відповідач пояснив, що грошові вклади мали протягом подружнього життя як він так і позивачка. Вклади, які зазначила позивачка в позовній заяві він зняв та кошти витратив на лікування, ремонт автомобіля та інше. Вважає, що майно має бути поділено між подружжям порівну, а саме за кожним визнано право власності наЅ частину квартири. Автомобіль просив виділити йому, оскільки його робота пов'язана з використанням цього автомобіля, а він сплатить компенсацію позивачці в розмірі 2500 доларів США. Щодо гаражного боксу відповідач пояснив, що він мав місце на стоянці в ГБК „Борисфен" та самовільно збудував там приміщення для зберігання автомобіля. При виході з членів кооперативу від нового члена кооперативу він отримав 4000 грн. як компенсацію за матеріали, витрачені на це приміщення та не заперечує віддати позивачці Ѕ частину цієї суми.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 1982 року по 11.08.2005 року. В період шлюбу сторони придбали 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1, паєнакопичення за яку повністю було сплачено до 1992 року (а.с.52), автомобіль Фольксваген д. н. НОМЕР_1 вартістю 25 000 грн.

Зазначене вище майно є спільною власністю подружжя згідно зі ст. 60 СК України.

Згідно зі ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільною сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають неповнолітні діти, а також непрацездатні повнолітні син чи дочка, якщо розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Оскільки неповнолітній син сторін, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з обома сторонами, що підтверджується довідкою ЖБК „Мотозаводець" від 14.06.2005 року суд не вбачає підстав для збільшення частки позивачки.

Таким чином кожен із сторін має право на Ѕ частину спірної квартири.

З урахуванням інтересів позивачки суд вважає за необхідне виділити їй у власність автомобіль Фольксваген д. н. НОМЕР_1 та стягнути з неї компенсацію на користь відповідача за Ѕ частину цього автомобіля в розмірі 12 500 грн., оскільки обидві сторони в судовому засіданні визначили вартість автомобіля в 25 000 грн.

Позивачка не надала доказів придбання в період шлюбу гаража в ГБК „Дніпро". Надані в судовому засіданні фотокартки не можуть свідчити, що це є саме спірний гараж в цьому кооперативі. Ніяких правовстановлюючих документів на гараж позивачкою не надано. Згідно ж довідки ГБК „Борисфен" від 05.10.2005 року відповідач мав місце на стоянці та 30.08.2005 року вибув з членів кооперативу. Відповідач не заперечував в судовому засіданні що самовільно збудував на стоянці приміщення для зберігання автомобіля та вибувши з членів кооперативу отримав від особи, якій було надано місце на стоянці, яке займав він 4 000 гри. Позивачка відмовилася отримати половину він зазначеної суми пославшись на те, що необхідно оформити документи на цю самовільну споруду, оцінити її та залишити їй у власність. Проте, такі її вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і тому задоволенню не підлягають.

В період шлюбу сторони також укладали депозитні вклади в установах банку, які на час розгляду справи розірвані. Законом не передбачено поділу майна, якого не існує. Таким майном є саме грошові кошти, які зняті як з рахунків відповідача гак і позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль Фольксваген Пасат д. н. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 500 грн. компенсації за Ѕ частину цього автомобіля.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ :