ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/11516/18

Номер провадження 22-ц/816/2410/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року у складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 31 січня 2019 року,

в с т а н о в и в :

15 серпня 2018 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось з позовом до ОСОБА_1 мотивуючи вимоги тим, що відповідач, є власником квартири АДРЕСА_1 і, будучи споживачем послуг з централізованого опалення, за період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2018 року не здійснював вчасно та в повному обсязі оплату за отримані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 8625 грн 36 коп, яку просив стягнути, а також 893 грн 76 коп - інфляційних збитків, 276 грн 83 коп - три відсотки річних, 1762 грн - судового збору.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2018 року в сумі 8625 грн 36 коп, 893 грн 76 коп - інфляційних збитків, 276 грн 83 коп - три відсотки річних, а всього 9795 грн 95 коп.

У задоволенні вимог про стягнення судового збору відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Вважає, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, не доведено факту виникнення між ними договірних відносин та погодження істотних умов, реального користування ним послугами теплопостачання за адресою реєстрації, тому не вбачає підстав для їх нарахування та оплати. Зазначає, що складена без його згоди в односторонньому порядку оборотна відомість не має для нього наслідків і не є належним доказом розміру заборгованості за комунальні послуги. Вказує, що судом безпідставно не застосовано за його заявою строк позовної давності, який після звернення ТОВ «Сумитеплоенерго» до суду в 2014 році вже сплинув, а щомісячні відрахування з його заробітної плати в рахунок погашення заборгованості за послуги з теплопостачання проводилися на підставі заяви, підписаної під примусом.

Доводить, що послуги позивачем надаються неякісно і просить долучити як доказ на стадії апеляційного провадження лист ТОВ «Сумитеплоенерго» № 6657 від 20 грудня 2018 року, в якому вказано про недоліки мережі теплопостачання в його будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність обов'язку оплати наданих послуг у зв'язку з відсутністю договору, оскільки діючим законодавством обов'язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг покладено на споживача, який не звільняється від оплати вказаних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Вказує, що відповідно до положень ст. 264 ЦК України строк позовної давності був перерваний зверненням ОСОБА_1 у грудні 2015 року з заявою про утримання з заробітної плати щомісячних нарахувань за послуги з опалення в рахунок погашення поточних нарахувань за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року. Зазначає, що докази, додані відповідачем до апеляційної скарги, не можуть бути прийняти судом апеляційної інстанції, оскільки він не був позбавлений можливості подати їх в суд першої інстанції до ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100= 176200 грн), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20 травня 2011 року позивач ТОВ «Сумитеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води в місті Суми (а.с. 16).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 830 від 28 грудня 2010 року встановлено двоставковий тариф на послуги з централізованого опалення, який складається з плати за приєднане теплове навантаження і плати за спожиту теплову енергію та тариф на послуги з централізованого постачання гарячої води для населення, який діє з 01 січня 2011 року (а.с. 17).

Відповідно до довідки МЄІРЦ № 348/121899 та довідки Відділу реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської МР №14.03-08/11990 від 20 серпня 2018 року ОСОБА_1, як власник, зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, інші зареєстровані відсутні (а.с. 5, 25).

З оборотної відомості по особовому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 16,3 кв. м, опалювальною площею 14,9 кв. м, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2014 року до 31 липня 2018 року становить 8625 грн 36 коп (а.с. 6-10).

За інформацією ТОВ «Сумитеплоенерго» від 02 листопада 2018 року, за період з 01 жовтня 2014 року до 31 липня 2018 року ніяких скарг щодо якості наданих послуг за адресою територія АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 чи інших мешканців не надходило, послуги в опалювальний період надавалися в повному обсязі (а.с. 57).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не здійснено оплату за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за спірний період, а тому разом із сумою заборгованості підлягають стягненню у порядку ст. 625 ЦК України інфляційні збитки та три відсотки річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме така особа.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до приписів п. 1 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 21 вказаного Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, в свою чергу споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як для споживача, так і для виконавця за умови, якщо він відповідає типовому договору. Відмова зазначених осіб від укладення договору в такому разі суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, яким, зокрема, згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води між сторонами не укладався, проте цивільні права та обов'язки виникли внаслідок дій сторін, що передбачені актами цивільного законодавства. Зокрема, позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач їх споживає та має оплачувати за встановленими тарифами.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення такого договору є і обов'язком споживача.

Згідно зі ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

У пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Рішенням Ковпаківськго районного суду м. Суми від 28.01.2015 року у справі № 592/12616/14-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем кімнати у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає ТОВ «Сумитеплоенерго».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог ТОВ «Сумитеплоенерго», оскільки стороною позивача було доведено належними доказами наявність заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що була нарахована на підставі тарифів, затверджених рішеннями органу місцевого самоврядування - Виконавчого комітету Сумської міської ради. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані житлово-комунальні послуги, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Оскільки судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати, оскільки в силу ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому, встановивши факт наявності заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, суд першої інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних.

Із оборотної відомості вбачається, що протягом 2014-2015 років відповідачем здійснювалися платежі на погашення заборгованості за послуги з теплопостачання, що свідчить про визнання ним боргу та переривання строку позовної давності відповідно до положень ст. 264 ЦК України (а.с. 6 - 10).

Доводи ОСОБА_1 щодо підписання під примусом заяви про утримання із його заробітної плати щомісячних нарахувань за послуги з опалення та гарячого водопостачання (а.с. 39), колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки ніяких даних про звернення відповідача з цього приводу до правоохоронних органів чи проведення перевірки у визначеному законом порядку не надано.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неякісне надання позивачем послуг, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що у період з 01 жовтня 2014 року до 31 липня 2018 року послуги надавались неналежної якості та не в повних обсягах відповідач суду не надав, у той час як 02 листопада 2018 року від ТОВ «Сумитеплоенерго» надійшла інформація про те, що послуга з централізованого опалення надавалась в зазначений опалювальний період у повному обсязі та належної якості, ніяких скарг від ОСОБА_1 чи інших мешканців будинку АДРЕСА_1 не надходило (а.с. 57).

Доданий ним до апеляційної скарги як доказ лист ТОВ «Сумитеплоенерго» № 6657 від 20 грудня 2018 року, в якому вказано про недоліки мережі теплопостачання в даному будинку, не стосується якості надання послуг за спірний період. Із заявою про проведення перевірки та перерахунок у зв'язку з відсутністю гарячого водопостачання у квартиріАДРЕСА_1 ОСОБА_1 звернувся 12 листопада 2018 року (а.с. 62), тобто вже після пред'явлення цього позову, а отже навіть у разі виявлення такого порушення надання послуг, воно стосуватиметься іншого періоду. У позові в справі, яка переглядається, заявлена вимога про стягнення заборгованості до 31 липня 2018 року.

Крім того, згідно з інформацією ТОВ «Сумитеплоенерго» від 13 грудня 2018 року та актом обстеження системи гарячого водопостачання від 12 грудня 2018 року, які відповідачем не спростовані, в кімнаті ОСОБА_1 надається послуга з централізованого опалення, на кухні є послуга з постачання гарячої води (а.с. 67, 68).

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина