Справа № 444/88/19
Провадження № 2/444/624/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: СК ПрАТ "Галицька" про відшкодування збитків (шкоди) завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з цивільним позовом до Відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 05 січня 2016 року Відповідач внаслідок порушення правил дорожнього руху спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої транспортний засіб Позивача зазнав механічних пошкоджень. Розмір матеріальних збитків у звязку із пошкодженням транспортного засобу Позивача, останній оцінює в 49 961,00 гривню. Окрім цього Позивач вважає, що Відповідачем було заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої Позивач оцінює в 50 000,00 гривень. Представник Позивача в судове засідання зявився, підтримав позовні вимоги викладені у позовній заяві, надав пояснення щодо підстав заявленого позову. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідач проти заявленого ОСОБА_1 позову заперечив, надіслав на адресу суду Відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з огляду на те, що Позивачем не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності Позивача на транспортний засіб. Відповідач стверджує, що цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Галицька», а тому на його переконання обовязок відшкодування матеріальної шкоди в межах ліміту цивільно-правової відповідальності повністю слід покласти на вказану страхову компанію. Окрім цього вважає твердження Позивача про те, що йому було заподіяно моральну шкоду голослівними та не підтвердженим будь-якими доказами. Відповідач в судове засідання призначене судом на 18 квітня 2019 року повторно не прибув, участі в судовому засіданні повноважного представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином та у спосіб передбачений ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. З огляду на викладене та на підставі ч.1, ч.4 ст.223 ЦПК України судом було прийнято рішення здійснювати розгляд справи без участі Відповідача, оскільки з жодними іншими клопотаннями відповідач не звертався.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Галицька» явку повноважного представника для участі у судовому розгляді справи не забезпечила, заяв по суті справи від третьої особи на адресу суду не надходило, хоча про дату, час та місце розгляду даної справи третя особа була повідомлена належним чином та у спосіб передбачений ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. З огляду на викладене та на підставі ч.1, ч.4 ст.223 ЦПК України судом було прийнято рішення здійснювати розгляд справи без участі третьої особи.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні представника Позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами поданими учасниками справи, а від так, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадженні і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху затверджених Постановою №1306 Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Частиною 1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами 1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ст. 1167 ч.1 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що 05 січня 2016 року о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки Форд Транзит державний номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі сполученням Львів Рава Руська, неподалік будинку №69, що по вулиці Львівській міста Жовква Львівської області, порушуючи вимоги п.п. 12.1., 8.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не врахував дорожню обстановку і стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого керований ним автомобіль перейшов у стан неконтрольованого заносу, що призвело до виїзду на смугу зустрічного руху. Перетнувши вузьку суцільну лінію горизонтальної розмітки, де в цей час рухався автомобіль марки ОСОБА_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, і такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, а водій та пасажири даного автомобіля отримали тілесні ушкодження різного ступеня важкості.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року у кримінальній справі №444/399/17 про обвинувачення ОСОБА_2 за частиною 1 ст.286 Кримінального кодексу України Відповідача було визнано винним у предявленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 (пятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі Заяви засудженого ОСОБА_2 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» останнього було звільнено судом від відбування призначеного вироком основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалою Львівського апеляційного суду у справі №444/399/17 від 12 лютого 2019 року Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року було скасовано у звязку із закінченням строків притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. Водночас Львівським апеляційним судом було встановлено, що висновок Жовківського районного суду Львівської області про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

ОСОБА_2 під час розгляду Жовківським районним судом Львівської області кримінальної справи №444/399/17 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Вирок суду в частині призначеного йому покарання та звільнення від його відбування на підставі Закону України Про амністію у 2016 році не оскаржував, що підтверджується зокрема Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року у кримінальній справі №444/399/17 та Апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року у кримінальній справі №444/399/17, яка була подана ОСОБА_2 лише з підстав його незгоди з вироком суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Окрім цього у Відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 не заперечує факт своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 05 січня 2016 року.

Пошкоджений транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA 1990 року випуску номер кузова НОМЕР_3 державний номерний знак НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди належав Позивачу на праві власності, що підтверджується матеріалами справи, зокрема Договором купівлі-продажу автомобіля від 30 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Відповідно до вказаного Договору ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA 1990 року випуску номер кузова НОМЕР_3.

Факт укладення вказаного договору купівлі-продажу підтверджується також Заявою ОСОБА_5 від 06 квітня 2019 року, підпис ОСОБА_5 на якій було посвідчено нотаріально ОСОБА_6 приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області та зареєстровано в реєстрі за номером 583. Даною заявою ОСОБА_5 підтвердив факт укладення між ним та Позивачем договору купівлі-продажу автомобіля марки фольксваген ОСОБА_3 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, підтвердив факт видачі ним Позивачу ОСОБА_7 на право розпорядження вищезазначеним автомобілем та факт передачі автомобіля Позивачу.

Також приватний нотаріус Жовківського районного нотаріального округу ОСОБА_8 Листом №16/01-16 від 03 квітня 2019 року на імя ОСОБА_5 підтвердив, що 31 серпня 2012 року ним було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_1 на право розпорядження автомобілем VOLKSWAGEN JETTA 1990 року випуску номер кузова НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_2.

Таким чином всі вищенаведені документи підтверджують, що на момент дорожньо-транспортної пригоди Позивач був власником вказаного автомобіля, а відтак має законне та обґрунтоване право на відшкодування Відповідачем завданих йому збитків.

Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд звертає увагу на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що цивільна відповідальність Відповідача була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова Компанія Галицька згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів №АІ8577886 від 07 вересня 2015 року, Позивач має право звернутися з позовом безпосередньо до особи, яка заподіяла шкоду, а саме до Відповідача ОСОБА_2.

Відповідно до Висновку №697 судової автотоварознавчої експертизи за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 31 березня 2016 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_4 становить 45 486,00 гривень.

Окрім цього, Позивачу спричинені збитки у вигляді вимушеного зберігання автомобіля НОМЕР_5 на автостоянці ТОВ «Гелсан» (с. Сопошин, вул. Туринецька, 4б львівської області), що підтверджується товарним чеком № 17 від 28.10.2016 року становлять у розмірі 1 475 (одну тисячу чотириста сімдесят пять) гривень.

Таким чином з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума матеріальних збитків (шкоди) в сумі 46 961,00 (сорок шість тисяч девятсот шістдесят одна гривня 00 копійок) гривень.

Також судом встановлено, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля НОМЕР_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рани в лобно-скроневій ділянці зліва, садно-поверхнева рана в ділянці правого колінного суглобу, які утворились від дії тупих предметів, та згідно висновку №151 судово-медичної експертизи Львівського обласного бюро судово-медичних експертиз відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 був змушений проводити амбулаторне лікування за консультацією лікаря вдома.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, в тому числі на лікування, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

У звязку із ушкодженням здоровя, заподіяного вчиненням ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, Позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях Позивача, в тому числі переживаннях за свою дружину ОСОБА_4, яка також постраждала у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, отримавши тілесні ушкодження та у звязку із необхідністю проходити медикаментозне лікування втратила можливість грудного вигодовування новонародженої дитини Позивача та його дружини ОСОБА_4 Моральна шкода Позивача також полягає у тому, що внаслідок знищення транспортного засобу він змушений був змінити свій звичний спосіб життя, порушилися його нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського та професійного життя та інших негативних явищах.

Моральні страждання Позивача посилювалися також поведінкою Відповідача, який з моменту дорожньо-транспортної пригоди не відшкодував та не намагався відшкодувати збитків (витрат) потерпілому Позивачу, не вибачився перед потерпілими та завжди поводив себе зухвало та зверхньо у відношенні до потерпілих.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до ст. 23 ч. 3 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2, які проявилися у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди, кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 286 ч. 1 КК України, ОСОБА_2 були заподіяні психологічні (моральні) страждання Позивачу, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань ОСОБА_1, характеру немайнових втрат суд вважає обгрунтованими у розмірі, що становить 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, та які підлягають відшкодуванню Відповідачем у повному обсязі.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 23, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_7, НОМЕР_8 (місце реєстрації: 78000, Івано-Франківська область, Тлумацький район, м. Тлумач, вул. Плебанія, 8/4, фактично проживає 76014, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Київська, 19/1) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_9, НОМЕР_10 (місце проживання: 80300, Львівська область, Жовківський район, м. Жовква, вул. Зелена, 42) - 46 961 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_7, НОМЕР_8 (місце реєстрації: 78000, Івано-Франківська область, Тлумацький район, м. Тлумач, вул. Плебанія, 8/4, фактично проживає 76014, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Київська, 19/1) судовий збір в розмірі 969,61 який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення виготовлено 19.04.2019 р.

Суддя: Ясиновський Р. Б.