Справа № 712/2674/19
Провадження № 8/712/6/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО В.Д.

при секретарі Жук О.М.

з участю представника заявника адвоката ОСОБА_1

представника стягувача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.03.2019 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з дня подання заяви до суду з 26 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Також судовим наказом стягнено з нього на користь держави судовий збір в розмірі 192,10 грн.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що нововиявленими обставинами є те, що на час звернення ОСОБА_5 до суду із заявою про видачу судового наказу шлюб між ним та ОСОБА_5 04.12.2018 року було розірвано. Крім того, ОСОБА_6 в своїй заяві про видачу судового наказу просила стягнути на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 аліменти в розмірі ј частини його заробітку. Однак заявник вважає, що такі вимоги не відповідають положенням закону та обставинам справи, оскільки ОСОБА_5 18.12.2018 року вже зверталася до суду із заявою про стягнення алім6нертів на утримання доньки, однак, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.01.2019 року їй було відмовлено у видачі судового наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, та розяснено заявниці про неможливість повторного звернення з такою заявою про видачу судового наказу та розяснено право на звернення до суду з такими вимогами в порядку позовного провадження. Також зазначив, що донька повністю перебуває на його утриманні, він забезпечує її матеріально, супроводжує навчання, оскільки донька періодично проживає у нього, вони разом проводять дозвілля, за його кошти оздоровлюєься та відпочиває.

У звязку з цим просить скасувати вказаний судовий наказ, відмовити ОСОБА_5 у видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, та розяснити останній право на звернення з такими вимогами у позовному провадженні.

Ухвалою від 16.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, та скасувати судовий наказ, оскільки відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 165 ЦПК України повторно судовий наказ не може бути виданий.

Представник стягувача ОСОБА_5 ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд судового наказу про стягнення аліментів на дитину за нововиявленими обставинами.

Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріалами справи, вважає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до судового наказу Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.03.2019 року з ОСОБА_3 стягнено на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з дня подання заяви до суду з 26 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Також даним судовим наказом стягнено з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 192,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 вбачається, що як на підставу для задоволення своєї заяви останній посилається на те, що ОСОБА_5 18.12.2018 року вже зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів, у якій ухвалою судді від 31.01.2019 року їй було відмовлено у видачі судового наказу, тобто питання про стягнення аліментів вже вирішувалось у наказному провадженні.

За таких обставин заявник вважає, що судовий наказ від 25.03.2019 року необхідно переглянути за нововиявленими обставини, скасувати його, та відмовити ОСОБА_5 у видачі судового наказу, розяснивши їй право на звернення з такими вимогами у позовному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 18.12.2018 року зверталася до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частино його доходів. Однак, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.01.2019 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, та розяснено заявниці про неможливість повторного звернення з такою заявою про видачу судового наказу та розяснено право на звернення до суду з такими вимогами в порядку позовного провадження.

Положенням п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Таким чином ухвала суду від 31.01.2019 року була винесена у звязку з тим, що статтею 161 ЦПК України не передбачено що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини доходу заробітку (доходу) платника аліментів.

Натомість п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином оскаржуваний ОСОБА_3 судовий наказ від 25.03.2019 року був виданий саме на підставі вказаної норми закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що посилання заявника на те, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, повторно судовий наказ не може бути видано, так як судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав передбачених п. 3-6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_5 зверталася до суду з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в розмірі ј його заробітку доходу, тобто з іншою вимогою ніж в заяві від 18.12.2018 року.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Також ОСОБА_3 в своїй заяві, як на підставу для скасування судового наказу та відмови у його задоволенні посилався на те, що заява ОСОБА_5 подана з порушенням ст. 163 ЦПК України, тобто не сплачено судовий збір при її подачі до суду. Таке твердження заявника суду не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Крім того, заявник посилається як на підставу для скасування наказу на те, що з поданої ОСОБА_5 заяви вбачається спір про право, оскільки дитина періодично проживає з ним, він в повній мірі забезпечує матеріальні та духовні аспекти життя доньки, та в повній мірі виконує обовязки батьки по утриманню дитини, що виключає примусове стягнення аліментів.

Таке твердження заявника суд також не приймає до уваги, оскільки як зазначалося вище, ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 аліментів в розмірі ј частини його доходу, тобто із вимогою, яку чітко визначено ст. 161 ЦПК України, тобто саме такий розмір аліментів на одну дитину передбачено законодавством України. А посилання заявника на те, що він в повній мірі виконує обовязки батьки по утриманню дитини нічим обєктивно не підтверджено.

В даному випадку суд приходить до висновку, що посилання заявника на вказані обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні положень ст. 423 ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Вирішуючи питання про видачу судового наказу суд дотримався положень ст. 161 ЦПК України, якою визначено перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ з урахуванням доказів, доданих до цієї заяви.

Зважаючи на наведене, судом не встановлено наявності у справі нововиявлених обставин, які можуть вважатися підставою для скасування судового наказу, а тому суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 170, 423-429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу за ново виявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст ухвали складено 23.04.2019.