Справа № 305/119/19
Провадження по справі №2/305/245/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді - Бліщ О.Б.

секретаря с/з - Вербещука В.А.

з участю: представника позивача - Бандури В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_1 в особі представника Бандури Володимира Олексійовича, мешканця АДРЕСА_2 до Рахівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, м.Рахів, вул. Шевченка №43, Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Тячівське об'єднання управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, м.Тячів, вул. Робітнича №18, Закарпатської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в особі представника Бандури Володимира Олексійовича звернувся в суд з позовом до Рахівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог: Тячівське об'єднання управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

Позовні вимоги мотивовано тим, що Рішенням Рахівського районного суду З/о від 21.02.2013 у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKRWRK06032606 від 25.08.2005 відмовлено. При розгляді вказаної справи судом встановлено, що кредитний договір №MKRWRK06032606 від 25.08.2005, укладений між керуючою Рахівського відділення 03 філії Закарпатського РУ ЗАТ КБ "Приват Банк" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не укладався, останній не отримував кредит у розмірі 8415 грн., не допустив заборгованості в сумі 20868 грн. Вказане рішення сторонами не оскаржувалось та набуло законної сили 05.03.2013.

Незважаючи на існування судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку, 13 травня 2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3932. Вказаним виконавчим написом запропоновано стягнути з ОСОБА_3 29280, 36 грн., що складається з боргу за кредитним договором №MKRWRK06032606 від 25.08.2005 укладеним між ним та ПАТ КБ "Приват Банк" в сумі 27580,36 грн. та 1700 грн. витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус діяв всупереч вимогам законодавства щодо умов та порядку вчинення виконавчих написів, не перевіривши безспірність суми заборгованості та не взявши до уваги рішення Рахівського районного суду від 21.02.2013, яким чітко встановлено, що між керуючою Рахівського відділення 03 філії Закарпатського РУ ЗАТ КБ "Приват Банк" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кредитний договір не укладався.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.09.2017 у справі №305/2021/16-ц, виконавчий напис від 13 травня 2016 року №3932, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення за кредитним договором №MKRWRK06032606 від 25.08.2005, визнано таким, що не підлягає виконанню.

08.08.2016 постановою Державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о на підставі виконавчого напису нотаріуса №3932 від 13.05.2016 відкрито виконавче провадження №518772684.

11.08.2016, заступником начальника відділу відділу ОСОБА_6 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Не зважаючи на існування судового рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 08.11.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про передачу виконавчого документу на виконання до підприємства, установи організації.

12.09.2018, представником позивача Бандурою В.О. до Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о направлено заяву про закінчення виконавчого провадження та звільнення майна з-під арешту, оскільки виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження, визнано таким, що не підлягає виконанню.

17.09.2018, старшим державним виконавцем Рахівського РВ ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

В період з 01.02.2018 по 31.10.2018 з ОСОБА_7 здійснювались відрахування в сумі 5237,91 грн. згідно постанови про арешт майна боржника від 08.11.2017. Вважає вказані кошти неправомірно стягнутими, оскільки такі стягувались на виконання виконавчого напису, який вже було визнано судом таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, позивач вважає, що незаконним стягненням йому було завдано й моральної шкоди. Порушення його прав тривало протягом 8 місяців, у зв'язку з чим він перебував у постійному стресі, не міг у повній мірі користуватися власними пенсійними коштами. Внаслідок перенесених переживань, пов'язаних з незаконним стягненням з нього коштів, стрімко погіршився стан його здоров'я, та 14.06.2017 визнаний інвалідом 2 групи.

На думку позивача виконавче провадження №51872684 за своєю правовою суттю із моменту його відкриття є неправомірним і всі постанови, винесені у ході цього провадження незаконно обмежували його права, Такі порушення призвели до моральних переживань у зв'язку з браком коштів, необхідних для забезпечення життєвих потреб, витрат на захист своїх прав в суді, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації власного життя, позбавило можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, сприяло погіршенню відносин з рідними та оточуючими людьми. Позивач оцінює моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в сумі 10 000 гривень.

Просили суд винести рішення, яким стягнути з ДВС ГТУЮ в З/о на користь позивача неправомірно стягнуті кошти в сумі 5237,91 грн., 10 000 грн. моральної шкоди та 3000 грн. судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача Бандура В.О. позовні вимоги підтримав, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві просить такі задовольнити. Уточнив розмір судових витрат, просив стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати за надання правової допомоги в сумі 6000 грн., 3000 грн. з яких ним як адвокатом позивача вже отримано, а

3 000 грн. являються запланованими витратами, які він отримає, як адвокат після закінчення розгляду справи.

Представник відповідача Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о в судове засідання не з'явився. Начальник відділу ОСОБА_8 надав суду заяву, в якій просить вказану справу розглянути без участі їх представника. Рішення по вказаній справі залишає на розсуд суду. Окрім того, в матеріалах справи міститься відзив відповідачів Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о на позовну заяву. Вказаний відзив поданий у строки встановлені в ухвалі про відкриття провадження у справі. У відзиві зазначено, що відповідачі вважають вказаний позов безпідставним та необґрунтованим. Звертають увагу на те, що виконавче провадження з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса №3932 від 13.05.2016 відкрито державним виконавцем 08.08.2016 на підставі заяви стягувача ПАТ КБ "Приват Банку", тобто значно раніше за дату винесення судового рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - 20.09.2017. На запит адвоката Бандури В. від 29.08.2016 йому надано всі копії матеріалів виконавчого провадження. Вказане свідчить про те, що і боржнику ОСОБА_7 та його представнику Бандурі В. було відомо про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Рішення суду від 20.09.2017 яким виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилося стягнення, визнано таким, що не підлягає виконанню, надано державному виконавцю лише 13.09.2018, разом із заявою про закінчення виконавчого провадження. Через три дні, 17.09.2018 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, п.2 якої припинено стягнення з пенсії боржника. Окрім того, вищевказане рішення суду набуло законної сили лише 14.05.2018. Зазначають, що будь які рішення суду чи рішення вищестоящих посадових осіб ДВС, якими б дії чи бездіяльність державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса №3932 від 13.05.2016, визнавались неправомірними, відсутні. При здійснення вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем вчинено всі необхідні дії спрямовані на виконання виконавчого документу та винесено ряд необхідних постанов. Дійсно, в період з 08.11.2017 по 17.09.2018 з пенсії боржника утримано загальну суму 5237,91 грн., однак частина стягнутої суми була йому повернута, 3195,40 грн. перераховано за виконавчим документом на користь ПАТ КБ "Приват Банк" та суму 296,54 грн. виконавчого збору, яку перераховано в державний бюджет України У відзиві просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В свою чергу представник позивача Бандура В.О. надав суду відповідь на відзив.

Представник третьої особи Тячівського об'єднання управління Пенсійного фонду України в З/о в судове засідання також не з'явився. Заступник начальника управління ОСОБА_9 надав суду заяву, в якій просить вказану справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, взявши до уваги відзив відповідачів з додатками та відповідь на відзив, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та які мають значення для справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив.

Нормами статтей 76 - 81 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Рішенням Рахівського районного суду З/о від 21.02.2013 (справа №709/1416/2012) у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKRWRK06032608 від 25.08.2005 відмовлено.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При розгляді вказаної цивільної справи справи судом встановлено, що кредитний договір №MKRWRK06032606 від 25.08.2005, укладений ніби-то між керуючою Рахівського відділення філії Закарпатського РУ ЗАТ КБ "Приват Банк" ОСОБА_4 та ОСОБА_3, останнім не підписувався, між не укладався, останній не отримував кредит у розмірі 8415 грн., не допустив заборгованості в сумі 20868 грн.

Вказане рішення сторонами не оскаржувалось та набуло законної сили 05.03.2013.

Незважаючи на існування судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку, 13 травня 2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3932. Вказаним виконавчим написом запропоновано стягнути з ОСОБА_3 29280, 36 грн., що складається з боргу за кредитним договором №MKRWRK06032606 від 25.08.2005 укладеним між ним та ПАТ КБ "Приват Банком" в сумі 27580,36 грн. та 1700 грн. витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.09.2017 у справі №305/2021/16-ц, виконавчий напис від 13 травня 2016 року №3932, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення за кредитним договором №MKRWRK06032606 від 25.08.2005, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Однак, незважаючи на існування судових спорів між сторонами з приводу кредитної заборгованості за договором №MKRWRK06032606 від 25.08.2005, 08.08.2016 постановою Державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о на підставі виконавчого напису нотаріуса №3932 від 13.05.2016 відкрито виконавче провадження №518772684.

Судом встановлено, що в ході вказаного виконавчого провадження державним виконавцем вчинялося ряд дій щодо виконання спірного, на той час, виконавчого напису нотаріуса, в саме 11.08.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 08.11.2017, коли виконавчий напис вже було скасовано рішенням суду, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

17.09.2018, на підставі заяви адвоката Бандура В.О. від 12.09.2018 старшим державним виконавцем Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Однак, з довідки Тячівського об'єднання управління пенсійного фонду України в З/о № 958 від 30.10.2018 вбачається, що ОСОБА_3, знаходиться на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності. За період з 01.02.2018 по 31.10.2018 на підставі постанови державного виконавця, з пенсії ОСОБА_3 утримано 5237,91 грн.

Суд звертає окрему увагу на те, що утримання з доходів позивача почалися в грудні 2018 року, тоді як виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилось стягнення, вже був визнаний судом недійсним. Окрім того, рішення суду в частині визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2018, залишено в силі. Отже, суд констатує той факт, що виконавчою службою проводилось стягнення на виконання документу, який вже було визнано судом недійсним.

Згідно зі ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Нормами закону сформульовані загальні умови, за наявності яких у сукупності можливе примусове відшкодування майнової шкоди особою, яка її заподіяла: 1) наявність власне майнової шкоди, завданої особистим немайновим правам, або шкоди, завданої майну фізичної чи юридичної особи. За змістом ст. 22 ЦК така шкода може бути у формі втрат, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); 2) дії (рішення, бездіяльність) особи, що призвели до шкоди, були неправомірними; 3) наявність безпосереднього причинного зв'язку між діями (рішеннями, бездіяльністю) особи та завданою ними шкодою. Саме неправомірна дія викликає заподіяння майнової шкоди; іншими словами, майнова шкода повинна бути наслідком певної неправомірної дії, а не виникати в силу інших факторів; 4) наявність вини особи, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.09.2018, виконавче провадження з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса №3932 від 13.05.2016, закінчено на підставі п.5 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", а саме в зв'язку з скасуванням або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч.1 ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Незважаючи на те, що державний виконавець чітко усвідомлював те, що з пенсії боржника ОСОБА_3 незаконно було здійснено відрахування в сумі 5237,91 грн., за виконавчим написом, який вже було визнано судом таким, що не підлягає виконанню, у постанові про закінчення виконавчого провадження не вказано про необхідність повернення неправомірно стягнутих коштів.

Отже, судом достовірно встановлено, що під час виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса №3932 від 13 травня 2016 року, з позивача ОСОБА_3, було неправомірно утримано 5237,91 грн., чим завдано йому матеріальну шкоду, то така шкода підлягає відшкодуванню.

Не заслуговують на увагу твердження відповідачів про те, що про існування судових рішень про визнання виконавчого напису нотаріуса №3932 від 13 травня 2016 року таким, що не підлягає виконанню, Рахівській ДВС стало відомо лише з заяви адвоката Бандури В.О. від 12.09.2018, оскільки з 1 січня 2007 року, в мережі інтернет діє Єдиний державний реєстр судових рішень, це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До реєстру вносяться усі рішення судів України у цивільних, адміністративних, господарських справах, справах про адміністративні правопорушення та кримінальних провадженнях. Інформація у вказаному реєстрі є загальновідомою та відкритою для всіх, до якої мав місце в тому числі й державний виконавець, та міг безперешкодно дізнатися про існування вищевказаних судових рішень.

У позові позивач ставить питання й про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що період з 01.02.2018 по 31.10.2018, з нього здійснювались відрахування в сумі 5237,91 грн. згідно постанови про арешт майна боржника від 08.11.2017. Позивач вважає, що незаконним стягненням йому було завдано й моральної шкоди. Порушення його прав тривало протягом 8 місяців, у зв'язку з чим він перебував у постійному стресі, не міг у повній мірі користуватися власними пенсійними коштами. Внаслідок перенесених переживань, пов'язаних з незаконним стягненням з нього коштів, стрімко погіршився стан його здоров'я, та 14.06.2017 визнаний інвалідом 2 групи. Такі порушення призвели до моральних переживань у зв'язку з браком коштів, необхідних для забезпечення життєвих потреб, витрат на захист своїх прав в суді, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації власного життя, позбавило можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, сприяло погіршенню відносин з рідними та оточуючими людьми. Позивач оцінює моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в сумі 10 000 гривень.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62).

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов'язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

ВСУ у Постанові також визначив коло обставин, які підлягають з'ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Оскільки судом встановлено, що дійсно з пенсії ОСОБА_3 протягом 8 місяців здійснювались незаконні відрахування, останній, безумовно, має право на відшкодування понесеної моральної шкоди. При цьому, визначаючи суму, достатню до відшкодування, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості судового рішення.

Так, суд бере до уваги характер, глибину моральних і фізичних страждань ОСОБА_3, факт заподіяння йому шкоди, тривалість порушень з боку відповідачів, те що позивач внаслідок незаконних відрахувань не міг в повній мірі розпоряджатися належними йому коштами, за захистом своїх порушених прав повинен був звертатися до суду, що також тягло за собою ряд переживань.

Враховуючи, що граничний мінімальний розмір на відшкодування моральної шкоди визначений чинним законодавством встановлений на рівні 1700 гривень, з урахуванням вище зазначених принципів визначення межі відшкодування, матеріального стану сторін, суд вважає, що достатнім, розумним, справедливим буде до відшкодування грошова сума в розмірі 5100 гривень (три граничні мінімальні розміри відшкодування моральної шкоди) , оскільки, на думку суду, така є достатньою для відшкодування понесених позивачем моральних страждань, які він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача Бандура В.О. в судовому засіданні просив суд стягнути з відповідачів 6000 грн. витрат за послуги адвоката, 3 000 грн. які з них отримано а 3000 грн. є очікуваними витратами.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На думку суду, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають витрат на професійну правову допомогу, яка фактично отримана адвокатом в розмірі 3000 грн., а у задоволенні 3000 грн. очікуваних витрат слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, м.Рахів, вул. Шевченка №43, Закарпатської області, код. , на користь ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_1 неправомірно стягнуті кошти в сумі 5 237 (п'ять тисяч двісті тридцять сім) гривень 91 копійка, 5100 (п'ять тисяч сто) гривень моральної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2019 року.

Головуюча: Бліщ О.Б.