Провадження № 2-о/337/46/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участі секретаря Журби Н.Ю.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника

заінтересованої особи Зінченко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Хортицький районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2019 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із заявою, в якій просить встановити факт того, що вона постійно проживала на території України до 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що після закінчення навчання в 1982 році вона переїхала до м. Запоріжжя, де влаштувалась працювати на Дніпровський алюмінієвий завод, після чого працювала на різних підприємствах та установах м. Запоріжжя, проживала вона у гуртожитках, де була зареєстрована. В 1993 році вона виїхала на місце проживання до м. Краснотурїнськ, Свердловської області, Російської Федерації, де набула громадянство РФ. В 2001 році вона придбала квартиру в м. Запоріжжі та в 2005 році повернулась з сім'єю проживати в Україну, після чого вона постійно проживає в м. Запоріжжя до цього часу. У серпні 2008 року вона отримала посвідку на постійне проживання в Україні. Вона за законом має право на отримання громадянства України, для чого їй необхідно встановити факт проживання на території України до 24.08.1991 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи заяви підтримала, пояснила, що з 1982 року проживала в м. Запоріжжі, працювала на різних підприємствах міста, проживала в гуртожитках по вул. Сталеварів, бул. Гвардійському та по вул. Українській до 1993 року.

Представник заінтересованої особи Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби у Запорізькій області проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Краснотур'їнськ Свердловської області Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки.

В період навчання у місцевому технічному училищі №3 за спеціальністю «апаратник- гидрометалург», в період вересня 1981 року - липня 1982 року ОСОБА_1 було направлено на виробничу практику до м. Запоріжжя Української Радянської Соціалістичної Республіки (Української PCP) на Дніпровський алюмінієвий завод (на даний час ПАТ «ЗАлК»).

Після закінчення училища ОСОБА_1 переїхала до м. Запоріжжя, де 17 липня 1982 року влаштувалась фільтрувальником-фільтровником на вищевказаний Дніпровський алюмінієвий завод, що підтверджується даними її трудової книжки.

В подальшому заявниця працювала у ряді інших підприємств і установ м. Запоріжжя до липня 1993 року, а також була прописана у гуртожитках м. Запоріжжя по вул. Сталеварів, 8 та вул. Українській, 2 відповідно, що також підтверджується штампами про прописку у її паспорті радянського зразка.

ОСОБА_1 була знята з реєстрації в м. Запоріжжя 29.07.1993 року, та 14.12.1993 року зареєструвала місто проживання в Свердловській області, РФ, після чого набула громадянство Російської Федерації, що підтверджується довідкою Управління внутрішніх справ Свердловської області про набуття громадянства РФ від 03 березня 1997 року та її паспортом громадянки Російської Федерації.

10 листопада 1995 року Заявниця уклала шлюб з ОСОБА_6, 1963 року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим Краснотур'їнським відділом запису актів громадянського стану Свердловської області.

30.11.2002 року заявник придбала квартиру АДРЕСА_1.

Згідно посвідки на постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства, громадянка Росії ОСОБА_1 01.06.2005 року приїхала на Україну та отримала дозвіл на проживання безстроково.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт того, що ОСОБА_1 в 1982 році приїхали проживати в м. Запоріжжя, працювала на різних підприємствах міста, проживала в різних гуртожитках, до 1993 року постійно проживала в Україні.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991р.) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території Україні до 24 серпня 1991 року, а тому її заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.193, 294, 315, 316, 318 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на території України до 24 серпня 1991 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М. Котляр