Справа № 126/2224/18
Провадження № 22-ц/801/647/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуСправа № 126/2224/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Гуцол В. І., -

в с т а н о в и в :

23 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 січня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем. Вони мають одну неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є і в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. Їх сімейне життя з відповідачем погіршилось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Відповідач проживає окремо від них і за цей час не приймає участі у вихованні дитини та не надає матеріальної допомоги, що негативно впливає на розвиток дитини. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись з відповідачем не вдається, вона просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року позов задоволено.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2018 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору на користь Державної судової адміністрації України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено позовні вимоги, а тому наявні правові підстави для їх задоволення, оскільки відповідач має змогу утримувати свою дитину, доказів про його хворобу чи наявність інших утриманців відповідач суду не надав, доказів на підтвердження того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід він також не надав, одержувачем аліментів не ставилась вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тому стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2018 року і до повноліття дитини.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач офіційно ніде не працює, має нерегулярний мінливий дохід, він має можливість сплачувати на дитину аліменти в сумі 1000 гривень щомісячно.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії І-АМ № 323296, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4

ОСОБА_5 знаходиться на утриманні у позивача ОСОБА_3.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги, а тому наявні правові підстави для їх задоволення, оскільки відповідач має змогу утримувати свою дитину, доказів про його хворобу чи наявність інших утриманців відповідач суду не надав, доказів на підтвердження того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід він також не надав, одержувачем аліментів не ставилась вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тому стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Тлумачення положень частини другої статті 182 СК свідчить, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Колегія суддів вважає вірним висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог, а наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідач офіційно ніде не працює, має нерегулярний мінливий дохід та має можливість сплачувати на дитину аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно не є такими, що дають правові підстави для скасування рішення місцевого суду, оскільки відповідач є працездатним та не позбавлений можливості працевлаштуватися.

Крім цього, відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже враховуючи, що позивач просив стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у частці від заробітку відповідача, тому підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

ОСОБА_6 Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота