КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Волошин В.О.
Апеляційне провадження №22-ц/824/5625/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною каргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович про зобов'язання вчинити дії (відшкодувати гроші за банківським вкладом (депозитом).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами, позивачі просили зобов'язати відповідача відшкодувати їм суми банківських вкладів; нараховані та невиплачені відсотки за вкладами; 3,0 % річних; інфляційні втрати. Крім того, ОСОБА_2 просила відшкодувати їй грошові кошти в розмірі 154 461,20 грн, як спадкоємцю за законом після смерті батька ОСОБА_5

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України (у редакції на час звернення до суду з вказаним позовом) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідач 23 квітня 2018 року подав до суду заяву про закриття провадження по справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, вказавши, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Шевченківського районного суду Київської області від 11 лютого 2019 року провадження у справі закрито з підстав п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись з ухвалою про закриття провадження у справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ту обставину, що суд першої інстанції приймаючи рішення про закриття провадження, послався на наявність між сторонами публічно-правового спору, однак, не з'ясував характер спірних правовідносин, оскільки визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач та третя особа зазначили, що в даному випадку спір є публічно-правовим, і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Фонд діє відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 11 квітня 2019 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, сторона позивачів просила суд зобов'язати відповідача відшкодувати їм суми банківських вкладів; нараховані та невиплачені відсотки за вкладами; 3, 0 % річних; інфляційні втрати.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтував її тим, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України в редакції, чинній на звернення до суду із позовом, до адміністративних судів могли бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у вказаній редакції визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС України у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачає, що публічно-правовим є, зокрема, спір в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб'єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб'єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

Юрисдикція спорів за участю Фонду визначається з огляду на зміст правовідносин та функції, які він виконує у спірних правовідносинах.

Закон установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності та перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділений функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону, серед яких, зокрема: акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків; організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку; продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до пунктів 1 - 3 частини першої статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Предметом спору у справі, що розглядається є зобов'язання Фонду виплатити вклад у сумі, що перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції не з'ясував, чи отримали позивачі виплату гарантованої державою суми відшкодування. Суд не врахував, що в обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на невиконання банком зобов'язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі оскаржують дії уповноваженої особи Фонду не як суб'єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів.

Отже, суд першої інстанції не встановив фактичного змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, а відтак, дійшов передчасного висновку про публічно-правовий характер спору.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини щодо правовідносин, які виникли між сторонами, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а відтак, ухвала підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 18 квітня 2019 року .

Головуючий

Судді