Провадження № 22-ц/4808/507/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В, Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Антоняка Т.М., постановлену 21 лютого 2019 року в м. Івано-Франківську, у справі за поданням державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Мицака Михайла Зеновійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Мицак М.З. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимог зазначав, що на виконанні Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області знаходиться виконавчий лист, виданий 17.07.2018 року Івано-Франківським міським судом про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4 68 025 грн боргу за договором позики. В ході виконавчого провадження останнім ці кошти не сплачено, декларацію не подано. На виклики до виконавчої служби для надання пояснень не з'являється, будь-яких дій, спрямованих на виконання судового рішення, не вчиняє. Натомість, державним виконавцем вжито всіх передбачених законом заходів для виконання рішення суду. Зокрема, постановою від 22.10.2018 року накладено арешт на рухоме і нерухоме майно боржника. При цьому встановлено, що йому належить нерухоме майно (квартири), на яке, однак, неможливо звернути стягнення в зв'язку із перебуванням такого в іпотеці банку. Разом з тим, боржник неодноразово перетинав державний кордон України. Вважав, що наявність в ОСОБА_4 зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, від виконання яких він свідомо ухиляється, є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 лютого 2019 року в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України відмовлено.

Постановляючи рішення в даній справі суд першої інстанції виходив з того, що ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» не передбачено обмеження в праві виїзду за межі України ухвалою суду. Крім того, в матеріалах подання державного виконавця відсутні документи, які б свідчили про здійснення вичерпного комплексу виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості.

Не погодившись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а подання державного виконавця - задоволенню, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Апелянт вказує, що норми ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», якими керувався суд, втратили чинність.

Також боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов'язання: до державного виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, що свідчить про ухилення від виконання рішення суду. Вважає, що державний виконавець в ході виконавчого провадження вчинив всі передбачені законом дії. При цьому реалізація належного боржнику нерухомого майна неможлива, оскільки воно знаходиться в іпотеці в різних банків. Крім того, боржник неодноразово перетинав державний кордон, що, на думку апелянта, свідчить про наявність коштів для організації поїздок, які використовуються в особистих цілях.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 - адвокат Тинів І.Д. та державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Мицак М.З. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відтак, враховуючи вищенаведене, необхідність дотримання судом строків розгляду справи, добросовісного користування сторонами своїми правами, що передбачає обов'язок цікавитися рухом справи тощо, апеляційний суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності ОСОБА_4 Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення не відповідає.

Частиною третьою ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Аналогічно за змістом п.19 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавцю надано право звертатися в суд за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, поновлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.02.2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.05.2018 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто 68 025 грн заборгованості за договором позики, 2 180,61 грн - три відсотки річних від простроченої суми за період з 02.01.2016 року по 26.01.2017 року, 16 311,03 грн - проценти від суми позики за період прострочення з 07.10.2015 року по 26.01.2017 року, а також 865,17 грн сплаченого судового збору.

Відтак, на примусовому виконанні Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ перебуває виконавчий лист № 344/16201/16-ц, виданий Івано-Франківським міським судом 17.07.2018 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 68 025 грн (виконавче провадження № 57231655).

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, рішення суду боржником добровільно не виконується.

Згідно ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний невідкладно, не пізніше наступного робочого дня письмово повідомити виконавцю зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження. Відповідно до ч.5 цієї ж статті:- 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання ОСОБА_4 обов'язків, передбачених нормами ЗУ «Про виконавче провадження», що є підтвердженням свідомого невиконання рішення суду та, відповідно, підставою для тимчасового обмеження у праві виїду за межі України.

Так, державним виконавцем виклики та копії постанов направлялись боржнику за адресою, яка вказана у виконавчих листах. Разом з тим, на виклики боржник не з'являвся, про причини неявки не повідомляв (а.с. 10-11, 23-24 т. 2).

Під час виконання виконавчого листа державним виконавцем вживалися заходи до примусового виконання, зокрема щодо з'ясування наявності у боржника грошових коштів і майна, на які можна було б звернути стягнення.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_4 належить на праві особистої та спільної власності нерухоме майно в м. Івано-Франківську, зокрема 4 квартири. Однак, вказане майно знаходиться в іпотеці банків. Також в заставі знаходяться транспортні засоби, належні боржнику (а.с. 26-40 т. 2).

Попри це, з метою забезпечення виконання судового рішення державним виконавцем 22.10.2018 року накладено арешт на все належне боржнику майно (а.с. 18-19 т. 2). Крім того, в рамках виконавчого провадження 22.10.2018 року накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках в Івано-Франківському відділенні АТ «ОЩАДБАНКУ» та ПАТ «Укркомунбанк» (а.с. 16, 20-21 т. 2).

Як вбачається з акту від 12.12.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місця проживання ОСОБА_4, однак за його відсутності не вдалось встановити майновий стан такого (а.с. 25 т. 2).

Також державним виконавцем надано суду докази, що боржник неодноразово перетинав кордон України (а.с.17).

З огляду на це колегія суддів вважає, що державним виконавцем здійснено всі передбачені законом заходи для стягнення заборгованості, проте це не призвело до належного виконання рішення суду.

Разом з тим, ОСОБА_4 не надав суду будь - яких належних та допустимих доказів щодо неможливості з об`єктивних причин виконати судове рішення та погасити заборгованість.

Вищезазначені обставини, на думку суду, дають підстави вважати, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_2

Натомість, всіх цих обставин суд першої інстанції до уваги не прийняв та, як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, всупереч вимог ст. 265 ЦПК України взагалі не вказав мотиви відхилення доказів заявника та належної оцінки кожного його аргументу тощо.

Більше того, при вирішенні даного питання судом неправильно застосовано положення ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», редакцію якого втратила чинність ще в 2015 році. А тому невірно вважав, що чинним законодавством не передбачено обмеження у праві виїзду за кордон за ухвалою суду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40, зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Так, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи з принципу обов'язковості виконання рішень суду, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду - до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань згідно виконавчого листа №344/16201/16-ц.

За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати - судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким подання державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Мицака Михайла Зеновійовича задовольнити.

Обмежити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання зобов'язань, покладених на нього заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.02.2018 року про стягнення на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 68 025 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) 384,20 грн судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2019 року.