Ухвала

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/11256/17

провадження № 61-31354св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Крата В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

представник відповідача - Герасименко Тетяна Володимирівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Юзькової О. Л. від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Білич І. М., Вербової І. М. від 26 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, захист прав споживачів фінансових послуг.

Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2015 року набрало законної сили рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у справі № 757/29091/14-ц, яким позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк»), публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» (далі - ПАТ «Кристалбанк»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, задоволено частково. Визнано за позивачем право на відшкодування за договором банківського вкладу № ВДР-163660:840 від 05 серпня 2014 року суми банківського вкладу у розмірі 1200 дол. США.

06 квітня 2016 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року у справі № 761/24672/15-ц, яким позов ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та ліквідацію ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Ю. П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та ліквідацію ПАТ «Терра Банк» усунути порушення бухгалтерського (банківського) обліку за договором банківського вкладу № ВДР-163660:840 від 05 серпня 2014 року шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1200 дол. США за вкладним рахунком позивача НОМЕР_1.

30 червня 2016 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року у справі № 761/7978/15-ц, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Терра Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Визнано протиправними дії ПАТ «Терра Банк» зі скасування (видалення) банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1200 дол. США за вкладним рахунком позивача НОМЕР_1.

Позивач неодноразово протягом 2016 року зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами про виплату відшкодування за вкладом, однак наразі вказані судові рішення відповідачем залишаються невиконаними.

Посилаючись на вказані обставини та на приписи статті 129 Конституції України, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закон України «Про захист прав споживачів», з урахванням уточнення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму невиплаченого гарантованого відшкодування за договором вкладу від 05 серпня 2014 року № ВДР-163660:840 в гривневому еквіваленті 16 038,52 грн; курсову різницю на суму вкладу 1 200 дол. США між офіційним курсом гривні до долару США на день початку виведення ПАТ «Терра Банк» з ринку 22 серпня 2014 року та курсом гривні за розрахунком станом на день ухвалення рішення у справі у розмірі 15 407,98 грн; 3% річних у сумі 1 154,77 грн, інфляційні втрати у сумі 11 401,73 грн та у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 16 038,52 грн невиплаченого гарантованого відшкодування за договором вкладу від 05 серпня 2014 року № ВДР - 163660:840; 15 407,98 грн курсову різницю на суму вкладу 1200 дол. США між офіційним курсом гривні до долару США; 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позову відмовити. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідач тривалий час не виконує зобов'язання з виплати позивачу гарантованого відшкодування за договором вкладу, то остання має право на стягнення невиплаченого гарантованого відшкодування, курсової різниці, пов'язаної зі збільшенням курсу іноземної валюти та відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення відповідачем грошового зобов'язання з виплати гарантованого відшкодування, суд виходив із того, що положення статті 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, оскільки регулює грошове зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Оскільки спірні правовідносини виникли з деліктних, а не договірних зобов'язань, то підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України відсутні.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 625 ЦК України, оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції в банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов'язання з виплати гарантованого відшкодування та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що спірні правовідносин стосуються виплати суми гарантованого відшкодування за договором вкладу в неплатоспроможному банку, а відтак є грошовим зобов'язанням. Спірні правовідносини виникли не з рішення суду, як вважали суди, а безпосередньо із закону та є зобов'язальними. Відповідач не може бути звільнений від цивільно-правової відповідальності, встановленої частиною другою статті 625 ЦК України, за порушення гарантійного зобов'язання з виплати вкладу, з тих підстав, що при виплаті гарантованих сум відповідач покладається виключно на перелік, складений його працівником, так званою «уповноваженою особою». Фонд несе відповідальність за всі рішення, дії чи бездіяльність своєї «уповноваженої особи» щодо бухгалтерського обліку, складання переліків чи реєстрів, та за вчинення цією особою інших юридично значущих дій.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення невиплаченого гарантованого відшкодування, курсової різниці та моральної шкоди не було предметом апеляційного перегляду та не оскаржується в касаційному порядку, тому в цій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

У липні 2018 року представник ОСОБА_1 надав пояснення до касаційної скарги, у яких просив врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), а також постанову колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 200/15256/15-ц (провадження № 61-3730св18).

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали до Верховного Суду додаткові пояснення до касаційної скарги, у яких просять врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в адміністративній справі № 826/9960/15; колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2018 року у цивільній справі № 200/15256/15-ц (провадження № 61-3730св18), від 18 липня 2018 року у цивільній справі № 755/16117/16-ц (провадження № 61-1327св18).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб до касаційного суду надав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1, у яких зазначив, що посилання позивача на понесення нею матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних втрат та необхідності відшкодування таких втрат та отримання компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, є необґрунтованими, оскільки суму вкладу стягнуто з відповідача у гривнях, еквівалентно офіційному курсу Національного банку України та стягнуто курсову різницю, що відшкодовує позивачу збитки пов'язані із здороженням валюти. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 761/11256/17 з Шевченківського районного суду м. Києва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, захист прав споживачів фінансових послуг призначено до розгляду.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини

У справі, яка переглядається, суд установив, що 11 листопада 2015 року набрало законної сили рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у справі № 757/29091/14-ц, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Терра Банк», ПАТ «Кристалбанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, задоволено частково. Визнано за позивачем право на відшкодування за договором банківського вкладу № ВДР-163660:840 від 05 серпня 2014 року суму банківського вкладу у розмірі 1200 дол. США.

06 квітня 2016 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року у справі № 761/24672/15-ц, яким позов ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та ліквідацію ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Ю. П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію та ліквідацію ПАТ «Терра Банк» усунути порушення бухгалтерського (банківського) обліку за договором банківського вкладу № ВДР-163660:840 від 05 серпня 2014 року шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1200 дол. США за вкладним рахунком позивача НОМЕР_1.

30 червня 2016 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року у справі № 761/7978/15-ц, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Терра Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Визнано протиправними дії ПАТ «Терра Банк» зі скасування (видалення) банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1200 дол. США за вкладним рахунком позивача НОМЕР_1.

Оскільки відповідачем порушено право позивача на отримання виплати гарантованого відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку ПАТ «Терра Банк», вказані судові рішення не виконуються, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій виходили із того, що положення статті 625 ЦК України до спірних правовідносин не поширюються, оскільки спірні правовідносини виникли з деліктних, а не договірних зобов'язань та такі вимоги заявлено поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином предметом позову в цій справі єзастосування статті 625 ЦК України у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами за договорами банківського вкладу.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

За змістом частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

З урахуванням наведеного, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц(провадження № 14-16цс18).

Оскільки грошове зобов'язання між сторонами виникло з факту наявності боргу, встановленого рішенням суду, то наявні підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних з відповідача на користь позивача відповідно до статті 625 ЦК України.

При цьому, вирішуючи спори за подібних обставин, суд вищої інстанції приймав інші за змістом судові рішення.

Так, у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 565/562/15-ц зроблено правовий висновок про те, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Установивши, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення від 13 жовтня 2016 року у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення ненарахованих процентів за договорами банківського вкладу, 3 % річних від простроченої суми за договорами банківського вкладу.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 565/562/15-ц.

Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викликана тим, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у наведеній вище постанові дійшла іншого висновку, зокрема щодо застосування статті 625 ЦК України у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами за договорами банківського вкладу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних складах принципово різного підходу для вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, у яких один і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами матеріального права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

У зв'язку з наведеним, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає необхідним передати зазначену справу на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись частиною п'ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Обєднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 761/11256/17, провадження № 61-31354св18, за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, захист прав споживачів фінансових послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Юзькової О. Л. від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Білич І. М., Вербової І. М. від 26 липня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Крат
В. М. Коротун
В. П. Курило