ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 640/19631/15-ц

провадження № 22ц/818/946/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач (відповідач) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг про»,

відповідач (позивач) - ОСОБА_1,

відповідач Акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_2»,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт»,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Міасин»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг про» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року в складі судді Зуба Г.А.,

у с т а н о в и в:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся у Дзержинський районний суд м. Харкова суд із позовом до Акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2» (далі АТ «Банк «ОСОБА_2 ворота»), Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» (далі АТ «КБ «Стандарт»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг про» (далі -ТОВ «ФК «Факторинг про») про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2007 року між АТ «Банк «ОСОБА_2 ворота» та ним укладено Договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлюваної).

В цей же день з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором укладено Іпотечний договір № 07-347, предметом якого є нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-9, загальною площею 135,8 кв. м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХУП, ХУШ, загальною площею 498,6 кв. м. в літ. «А-3» в буд. № 24 по вул. Сумській в м. Харкові. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 5053.

На підставі Договорів про відступлення права вимоги за вказаними договорами від 29 грудня 2014 року та від 22 січня 2015 року право вимоги відступлене на користь АТ «КБ «Стандарт», а потім - ТОВ «ФК «Факторинг про».

Зазначає, що 04 грудня 2014 року Правління Національного банку України прийняло постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «ОСОБА_2», що виключає можливість здійснювати банком відступлення третім особам права вимоги до своїх боржників. Крім того, його не було повідомлено про зміну умов (пунктів) договору стосовно порядку повернення коштів та про передачу прав третім особам.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним пункти 3.2. та 3.4. Договору від 27 грудня 2007 року № 527, укладеного між АТ «Банк «ОСОБА_2 ворота» та ОСОБА_1; визнати недійсним Договори про відступлення права вимоги, укладені 29 грудня 2014 року та від 22 січня 2015 року між АТ «Банк «ОСОБА_2» та АТ «КБ «Стандарт», між АТ «КБ «Стандарт» та ТОВ «ФК «Факторинг про» відповідно.

В листопаді 2015 року ТОВ «ФК «Факторинг про» звернулося у Київський районний суд м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором від 27 грудня 2007 року № 527 та Договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22 січня 2015 року у розмірі 11 506 355 грн. 78 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-9, загальною площею 135,8 кв. м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХУП, ХУШ, загальною площею 498,6 кв. м. в літ. «А-3» в буд. № 24 по вул. Сумській в м. Харкові, вартістю 8 391 000 грн. 00 коп., за ТОФ «ФК «Факторинг про».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року в складі судді Лях М.Ю. справа за позовом ОСОБА_1 направлена до Київського районного суду м. Харкова для обєднання зі справою за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року в складі судді Діденка С.А. справи за позовом ОСОБА_1 та за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» обєднані в одне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2018 року в складі судді Шмадченко С.І. до участі у справі за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Міасин» (далі - ТОВ «Міасин»).

В жовтні 2018 року ТОВ «ФК «Факторинг про» змінило предмет позову та в уточнених вимогах ОСОБА_3 представник ТОВ «ФК «Факторинг про» просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Факторинг про» 3% річних від простроченої суми в розмірі 836 023 грн. 44 коп., індекс інфляції за час прострочення грошового зобовязання в розмірі 7 053 396 грн. 08 коп., вирішити питання про розподіл судових витрат.

06 листопада 2018 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_1 подала заперечення на уточнену позовну заяву, в яких просила відмовити у прийнятті уточненої позовної заяви про зміну предмета позову.

Заперечення мотивовані тим, що шляхом позасудового врегулювання відбулось задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Факторинг про» про звернення стягнення на предмет іпотеки. У звязку з уточненням позовних вимог відбувається зміна предмета та підстав позову, що є порушенням вимог діючого цивільно-процесуального закону.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року в складі судді Зуба Г.А. провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Міасин», про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. У прийнятті уточненої позовної заяви ТОВ «ФК «Факторинг про» про зміну предмета позову відмовлено, заява повернута заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015, укладений 22 січня 2015 року між АТ «КБ «Стандарт» та ТОВ «ФК «Факторинг про». Визнано недійсним Договір відступлення права за Іпотечним договором № 07-347, укладений між АТ «КБ «Стандарт» та ТОВ «ФК «Факторинг про», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 28 грудня 2007 року за реєстровим № 5053. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Відмовляючи в прийнятті уточненої позовної заяви ТОВ «ФК «Факторинг про», суд першої інстанції вважав, що позивач змінив предмет та підставу позову, що не узгоджується з вимогами статті 49 ЦПК України.

30 листопада 2018 року ОСОБА_3 представник ТОВ «ФК «Факторинг про» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову постанову про прийняття уточненої позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не зясував обставин, що мають значення для справи, та не застосував норми процесуального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні заяви про відмову ТОВ «ФК «Факторинг про» від позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. В уточненій позовній заяві ТОВ «ФК «Факторинг» змінило лише предмет позову, підстава позову змінена не була. Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин постанову Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17.

02 січня 2018 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм процесуального права.

АТ «Банк «ОСОБА_2», АТ «КБ «Стандарт», ТОВ «Міасин» ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 27 грудня 2007 року між АТ «Банк «ОСОБА_2 ворота» та ОСОБА_1 укладено Договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлюваної).

В цей же день з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором укладено Іпотечний договір № 07-347, предметом якого є нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-9, загальною площею 135,8 кв. м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХУП, ХУШ, загальною площею 498,6 кв. м. в літ. «А-3» в буд. № 24 по вул. Сумській в м. Харкові. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 5053.

На підставі Договорів про відступлення права вимоги за вказаними договорами від 29 грудня 2014 року та від 22 січня 2015 року право вимоги відступлене на користь АТ «КБ «Стандарт», а потім - ТОВ «ФК «Факторинг про».

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 33 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «ФК «Факторинг» просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором від 27 грудня 2007 року № 527 та Договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22 січня 2015 року у розмірі 11 506 355 грн. 78 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-9, загальною площею 135,8 кв. м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХУП, ХУШ, загальною площею 498,6 кв. м. в літ. «А-3» в буд. № 24 по вул. Сумській в м. Харкові, вартістю 8 391 000 грн. 00 коп., за ТОФ «ФК «Факторинг про».

Закриваючи провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Міасин», про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що з приводу спору про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором у справі ухвалено рішення, яке набрало законної сили.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Із матеріалів справи вбачається, що вимога про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором була предметом неодноразового розгляду судами.

Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року в складі судді Грищенко І.О., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року в складі суддів Швецової Л.А., Карімової Л.В., Яцини В.Б., позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22 січня 2015 року, укладений між АТ «КБ «Стандарт» та ТОВ «ФК «Факторинг про». Визнано недійсним Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 5053.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2017 року в складі суддів Пономаренко Ю.А., Кружиліної О.А., Піддубного Р.М. рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22 січня 2015 року, укладеного між АТ «КБ «Стандарт» та ТОВ «ФК «Факторинг про», та визнання недійсним Договору відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 5053.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року в складі суддів Кружиліної О.А., Кіся П.В., Хорошевського О.М., залишеним без змін постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором (а. с. 63-69 т. 1; 225-230 т. 3; 3-13 т. 5).

Ухвалені судами рішення стосувалися різних предметів позовів. При цьому за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «ФК «Факторинг про» набуло статусу позивача, а ОСОБА_7 відповідача; за позовом про визнання договорів недійсними ОСОБА_7 набув статусу позивача, а ТОВ «ФК «Факторинг про» - відповідача.

Отже, підстав для закриття провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Міасин», про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України у суду першої інстанції не було.

Разом з тим, 27 червня 2017 року під час розгляду справи позивач у позасудовому порядку відповідно до умов Іпотечного договору № 07-347 від 28 грудня 2017 року звернув стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував за собою в установленому законом порядку право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-9, загальною площею 135,8 кв. м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХУП, ХУШ, загальною площею 498,6 кв. м. в літ. «А-3» в буд. № 24 по вул. Сумській в м. Харкові.

У звязку з цим 02 жовтня 2018 року ТОВ «ФК «Факторинг про» змінило предмет позову.

Обставини, на підставі яких грунтувались первісні вимоги позивач відпали, а заява про зміну предмета позову грунтується вже на нових обставинах, а саме - стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Факторинг» 3% річних від простроченої суми в розмірі 836 023 грн. 44 коп. та індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання в розмірі 7 053 396 грн. 08 коп.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких грунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 2 частини 1 статті 255 ЦПК України) здійснюється, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи викладене, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року в частині закриття провадження у справі підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про закриття провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Міасін», про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Оскільки справа за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Міасин», про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає закриттю у звязку з відсутністю предмета спору, висновок суду першої інстанції про відмову в прийнятті уточненої позовної заяви ТОВ «ФК «Факторинг про» є законним і обгрунтованим.

Посилання на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17, є помилковим.

Згідно з частиною 3, пунктом 1 частини 6 статті 130 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення ТОВ «ФК «Факторинг про» з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки) для врегулювання спору до судового розгляду суд зясовує: чи не відмовляються позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною 3 цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За правилами частини 3 статті 49 ЦПК України ( в редакції, чинній на час подання уточненої позовної заяви) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

Справа за позовом ТОВ «ФК «Факторинг про» перебувала в провадженні суду першої інстанції з грудня 2015 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року в складі судді Діденка С.А. було відкрито провадження та призначено судове засідання на 9 год. 40 хв. 23 грудня 2015 року і в подальшому справа розглядалася по суті без проведення підготовчого судового засідання. Таким чином, уточнена позовна заява була подана ТОВ «ФК «Факторинг про» на стадії розгляду справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 255 ч. 1 п. 2, 367, 374 ч. 1 п 4, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг про» задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року в частині закриття провадження у справі скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Факторинг про» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міасин», про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

В інші частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_8