Справа № 524/9706/18
Провадження №2/524/851/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,-
У листопаді 2018 року до суду звернулася ОСОБА_1 міська рада Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, внаслідок порушення земельного законодавства.
Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 збитки заподіяні територіальній громаді м. Кременчука внаслідок порушення земельного законодавства у розмірі 23 661,07 грн. та витрати повязані зі сплатою судового збору.
26 грудня 2018 року ухвалою судді було відкрито провадження у справі, залучено по справі сторони, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 75).
22 січня 2019 року від представника третьої особи ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області ОСОБА_4 до суду надійшло пояснення (а.с.81).
Будь-які інші клопотання від сторін у справі, додаткові письмові пояснення від позивача, відзив відповідача на позов до суду не надходили.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 міської ради Полтавської області ОСОБА_5 не прибула, позов підтримали, просили задовольнити посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, про що подали письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув повторно, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки суд не повідомляв.
Представник третьої особи ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України в Полтавській області у судове засідання не прибув, керівництво якого про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.
Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року постановлено здійснити заочний розгляд справи.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Судом достовірно встановлено, що на підставі договору дарування від 13 листопада 2013 року посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_2 прийняв у спадок обєкт житлової нерухомості загальною площею 90,1 кв. м за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук. вул. Київська, буд. № 121, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.10-11).
12 грудня 2013 року відповідач звернувся до ОСОБА_1 міської ради із заявою про видачу рішення міської ради про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності (а.с. 12).
Листом управління містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 23 грудня 2013 року за № 28-10/3328 відповідачу була надана інформація про наявні обмеження на використання земельної ділянки по вул. Київській буд. № 121 у м. Кременчуці та встановлені відповідні обмеження на використання даної земельної ділянки (а.с. 13).
Фахівцями управління земельних ресурсів виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради в межах повноважень було проведено обстеження вказаної земельної ділянки, в результаті якого виявлено самовільну прибудовану до магазину капітальну споруду навіс, що не зазначений в паспорті на громадський будинок.
20 лютого 2014 року відповідачу було направлено лист про необхідність привести технічний паспорт у відповідність фактичного використання. Однак вказані недоліки усунуті не були, а договір оренди земельної ділянки не укладений.
Згідно договору купівлі-продажу від 30 травня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6 ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_7 приміщення кафе, що розташоване за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук. вул. Київська, буд. № 121 (а.с. 21-22).
Відповідно до пояснення представника третьої особи ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України в Полтавській області ОСОБА_4 наданих до суду, відповідачем ОСОБА_2 податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) не подавались. Податок не сплачувався (а.с. 81).
Таким чином, у період з 26 листопада 2015 року по 30 травня 2017 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів та оформлення договору оренди. Проте, земельна ділянка використовувалась для розміщення об'єкту нерухомого майна, що призвело до неотримання ОСОБА_1 міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем договору, що передбачено ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Розмір доходу відповідача розрахований ОСОБА_1 міською радою Полтавської області, як розмір плати за користування безпідставно набутим майном (земельною ділянкою комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів) у виді орендної плати за землю.
Відповідач у добровільному порядку не сплатив позивачу заподіяні збитки.
Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.
Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним.
За приписами статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).
Згідно зі статтею 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.
Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.
Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).
За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.
Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (Постанова КМУ від 19.04.1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам»).
Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.
Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.
Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.
Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі № 703/5377/14, від 17.02.2016 року у справі № 904/5857/14, від 01.07.2015 року у справі № 916/3311/14 та від 07.10.2015 року у справі № 916/3371/14, у постанові Вищого господарського суду України від 20.09.2016 року у справі № 916/1008/15-г.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1 762 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 15, 16, 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 міської ради Полтавської області задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 міської ради Полтавської області збитки заподіяні територіальній громаді м. Кременчука в розмірі 23 661,07грн. (двадцять три тисячі шістсот шістдесят одна грн. 07 коп.) та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Повне заочне рішення виготовлено 17 квітня 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.
Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: