Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/482/19

Номер провадження: 2/511/313/19

17 квітня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_4 .,

представника позивача - ОСОБА_7.,

відповідача- ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Степанівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просив визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , що належний позивачу на праві власності.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, від 16.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу А.Й. Івановою, він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . З жовтня 2013 року в його житловому будинку зареєстрований його брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але за місцем реєстрації він ніколи не проживав і не проживає по теперішній час. Місце перебування ОСОБА_3 йомуневідомо, тому він не може вирішити питання зняття його з реєстрації з належного його житлового будинку в позасудовому порядку. Посилаючись на дані обставини, позивач просив визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , що належний йому на праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від .22.03.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності від 15.01.2019 року в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, підтвердив, обставини, зазначені у позовній заяві про те, що він у будинку позивача жодного дня з моменту реєстрації, тобто з 18.10.2013 року не проживав і на даний час не проживає, його речей у будинку позивача немає. Він іноді заходив до позивача, як до рідного брата, у гості. Відносини з позивачем погіршилися, оскільки той став вимагати від нього сплати коштів за прописку у належному йому будинку, на що він відмовив та вважає, що нічого позивачу не винен. Зараз він проживає у АДРЕСА_2 , однак зареєструватися там не може, бо будинок не зданий у експлуатацію. Вважає причиною пред`явлення даного позову жадібність позивача. У судових дебатах не заперечував проти зняття його з реєстраційного обляку у будинку позивача.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_4 визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглядати у відсутність їх представника. ( а.с.22).

Заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, від 16.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу А.Й. Івановою, зареєстрованого в реєстрі за № 2002, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 ..( а.с.7)

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області 05.10.2010 року ( а.с. 5).

Згідно довідки №38 виданої Степанівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 09.01.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 18.10.2013 року, але за місцем реєстрації ніколи не проживав і не проживає по теперішній час. ( а.с.8)

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 29.01.2019 року судом встановлено, що в результаті обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрований за даною адресою з18.10.2013 року, але за місцем реєстрації ніколи не проживав і не проживає по теперішній час. ( а.с.9)

Факт відсутності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 області, підтвердив свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в судовому засіданні була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, і їй достовірно відомо, що брат позивача - ОСОБА_3 з моменту реєстрації ніколи не проживав та не проживає за зазначеною адресою .

Суд визнає покази свідка достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свіду достовірно відомо, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 відсутній з жовтня 2013 року.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 співвласником спірного житлового будинку не являється, в зазначеному житловому будинку не проживає і не користується ним..

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.

У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.

Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 не проживає, втратив право на проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , так як не використовує будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач втратив з жовтня 2013 року, що встановлено судом під час судового розгляду і не заперечується самим відповідачем.

Доказів створення відповідачу перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що ОСОБА_4 на теперішній час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги ОСОБА_4 як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача в належному йому житловому будинку, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю.

Позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом 2 групи загальне захворювання довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 . ( а.с.12)

У відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40грн.

На підставі ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу України, та керуючись ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 141, 258-259, 263-265,273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Степанівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , що належний на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень. (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача: НОМЕР_4, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук