Провадження №22-ц/812/747/19
У Х В А Л А

17 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Кушнірової Т.Б., вивчивши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням районного суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2019 року апеляційна скарга була залишена без руху з підстав передбачених ст. 357 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків. Зокрема, визнано наведені підстави для поновлення строку апеляційного оскарження неповажними та запропоновано апелянту сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги та вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

На виконання даної ухвали, 12 квітня 2019 року на адресу Миколаївського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку та квитанція про сплату судового збору за подачу скарги.

Заява мотивована тим, що копію повного тексту судового рішення від 22 червня 2015 року судом першої інстанції їй надіслано не було.

Про наявність зазначеного судового рішення дізналася 16 листопада 2018 року від Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області.

Після цього, 29 листопада 2018 року її представник звернувся до районного суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомившись 10 січня 2019 року.

Вважаючи, що вказане судове рішення ухвалене як заочне, 11 січня 2019 року вона звернулася до районного суду із заявою про його перегляд.

Оскільки за наслідками розгляду вказаної заяви, Центральний районний суд м. Миколаєва 01 лютого 2019 року закрив провадження у справі, 18 березня 2019 року подала апеляційну скаргу.

Тому вважала, що наведені вище причини пропуску строку є поважними.

У відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно підпункту 13 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 294 ЦПК України (діючого на час ухвалення оскаржуваного рішення суду) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що Центральним районний судом м. Миколаєва 22 червня 2015 року у відсутність сторін проголошено оскаржуване рішення суду.

26 червня 2015 року копія цього рішення судом першої інстанції надіслана на адресу відповідачки. Відомості про його отримання останньою в справі відсутні.

10 січня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомився зі матеріалами справи відповідно до поданої ним заяви від 29 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана 18 березня 2019 року, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 294 ЦПК України (чинного на час ухвалення оскаржуваного судового рішення).

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Згідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України (чинного на час подачі апеляційної скарги) строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи за позовом Банку, про що свідчать рекомендовані поштові відправлення (а.с. 21, 28), отримувала ухвалу районного суду про відкриття провадження, двічі особисто зверталася із заявами про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою (а.с. 21, 22, 81, 82).

Крім того, ОСОБА_1 12 січня 2015 року, під час розгляду даної справи, до районного суду подавала зустрічну позовну заяву, а 02 лютого 2015 року представником, який діяв в її інтересах, подано доповнення до зустрічної позовної заяви (а.с. 48-51, 57-62).

В свою чергу представники ОСОБА_1 приймали участь у розгляді справи 10 грудня 2014 року, 12 січня 2015 року, 24 лютого 2015 року (а.с. 46, 52, 76).

Зазначені обставини свідчать про належне повідомлення та обізнаність ОСОБА_1 про розгляд даної справи судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваного судового рішення) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зазначенні положення містяться й у ч. 1 ст. 44 ЦПК України (чинного на час подачі апеляційної скарги).

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що з 2015 року вона цікавилася відомим їй провадженням, вживала заходи або була позбавлена можливості дізнатися про рух справи, наслідки розгляду як первісного позову Банку, так і зустрічного позову, отримати копію оскаржуваного рішення суду та у встановлений законом строк звернутись з відповідною апеляційною скаргою. Також не надано доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Крім того, та обставина, що представник ОСОБА_1 звернувшись із заявою про ознайомлення з матеріалами справи 29 листопада 2018 року, а ознайомився зі справою лише 10 січня 2019 року, у сукупності свідчить про недобросовісне користування своїми процесуальними правами заявника.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип

правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (Ponomaryov v. Ukraine).

Тобто, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поновлення процесуального строку зі спливом понад трьох років, після ухвалення оскаржуваного судового рішення, та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також обставини щодо обізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи судом, вказані причини пропуску строку апеляційного оскарження не можна визнати поважними.

Посилання ОСОБА_1 на ухвалення судового рішення як заочного, не можуть бути прийняті до уваги.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2019 року, про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, районний суд визначився із видом рішення, констатувавши, що вказане рішення не є заочним та роз'яснив загальний порядок його оскарження (а.с.150).

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, відповідно до ст. 358 ЦПК України (чинного на час вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду).

Питання щодо повернення судового збору може бути вирішено відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», який набрав чинності з 01 листопада 2011 року, із змінами та доповненнями станом на час подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.Б. Кушнірова