ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3239/19 Справа № 182/1378/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3, про визнання батьківства, зобовязання вчинити певні дії, стягнення аліментів

В мотивування заявлених позовних вимог зазначила, що з грудня 2014 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач є батьком дитини, однак відмовився визнавати сина своєю дитиною і подати в органи ДРАЦС заяву про реєстрацію батьківства, дані про батька внесені у відповідності до ч.1ст.135 СК України.

На даний час сторони мешкають окремо, майже не спілкуються, дитина проживає разом з нею. Вона не працює, знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач працює в ПАТ «НЗФ», щомісячно отримує заробітну плату та має можливість надавати кошти на утримання дитини, однак добровільно цього не робить. Позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобовязати відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши відомості про відповідача як про батька дитини; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) з дня предявлення позову і до досягнення дитиною трьох років, стягнути понесені нею судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4, який народився 24.10.2015 року у м. Нікополь Дніпропетровської області. Зобовязано Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести відповідні зміни до актового запису № 917 від 10 листопада 2015 року про народження 24 жовтня 2015 року ОСОБА_4, зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто зі ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1, щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року та до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років - до 24.10.2018 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині визначення розміру стягнутих аліментів на утримання сина, збільшивши їх до з 1/6 до ј частки, а також стягнути з відповідача на її користь витрати за проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 6100 грн.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що позови ОСОБА_3Р, про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини та на її утримання носять штучний характер, оскільки вона проживає із відповідачем однією сімєю. Крім того, вважає. що суд безпідставно не стягнув із відповідача витрачені нею грошові кошти на проведення судової генетичної експертизи в сумі 6100 грн.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, сторони справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.10.2015 року ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_4, у свідоцтві про народження якого батьком записаний ОСОБА_5 (а.с.8).

З актового запису про народження № 917 від 10.11.2015 року вбачається наступне: відомості про дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; відомості про батька ОСОБА_5; відомості про матір ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; видано свідоцтво серія І-КИ № 557498; видано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України серії АКМ 881301 (а.с.16).

Ухвалою суду від 22.03.2018 року за заявою відповідача ОСОБА_2 призначено по справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с.115,116).

Як вбачається з висновку експерта № 150, на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 року, завідуючою відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_6 було проведено судово-медичну експертизу за матеріалами цивільної справи № 182/1378/16-ц. Період проведення: 04.06.2018 року 25.06.2018 року. Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 практично доведено (а.с.120-123).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем визнано батьківство відносно ОСОБА_4, тому наявні підстави для внесення змін у свідоцтво про його народження та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього. Розмір аліментів визначений з урахуванням сплатою відповідачем аліментів на користь дружини та іншої дитини, а також розміру стягнутих аліментів на користь позивача до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується позивачем ОСОБА_1 лише в частині визначеного судом першої інстанції розміром стягнутих на її користь аліментів на утримання неповнолітнього в розмірі 1/6 частини від заробітку(доходу ) відповідача та відмові в стягненні витрат за проведення судової генетичної експертизи.

Доведеність батьківства відповідача, стосовно народженої від нього позивачем дитини, породжує обовязок останнього по її утриманню.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтями 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Колегія суддів, погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів в 1/6 частині від заробітку (доходу ) позивача.

З огляду на отримання позивачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, у середньомісячному розмірі розмір 3978,46 грн., та щомісячної допомоги, як одинокій матері в сумі 244,36 грн., перебування відповідача в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають дитину, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнення судовими рішеннями з відповідача на користь дружини аліментів на її утримання та утримання дитини у загальному розмірі 50% по ј частині на кожного, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів на утримання позивача до досягненню дитиною трьох років та на утримання малолітнього Тімофія в розмірі 1/6 частині є справедливим, з обєктивним урахуванням матеріалів спари.

Доводи апеляційної скарги позивача, щодо фіктивності судових рішень про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_3, не можна визнати обґрунтованими, оскільки є лише її припущенням, та спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що із заробітку відповідача проводяться утримання на підставі виконавчих листів.

З огляду на розмір середньомісячної заробітної плати відповідача, який згідно довідки з місця роботи ОСОБА_2 становить 14317,59 грн., та розмір мінімального гарантованого державою прожиткового мінімуму, який з січня 2019 року для дитини відповідного віку становить 1626 грн., розмір стягнутих аліментів 1/6 частина від доходу відповідача становитиме 2386,26 грн., що є достатнім для забезпечення дитині нормальних життєвих умов та матеріального достатку, з огляду на обовязок обох батьків утримувати дитину. А також з урахуванням перебування на утриманні відповідача інших осіб.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги позивача про стягнення на її користь з відповідача витрат, повязаних із оплатою судової експертизи, висновки якої не прийнятий судом через неналежне оформлення.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновок судового експерта ОСОБА_8 О.Х.№ 193 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» не можна визнати належним та допустимим доказом, через відсутність її підпису на титульному аркуші «Висновок експерта» № 193 від 08.07.2016 року: стосовно попередження її про кримінальну відповідальність, а також підпису в розділі «підсумки», тому суд не взяв його до уваги.

Судом за клопотанням відповідача ухвалою суду від 22.03.2018 року призначена інша судово-медична експертиза, висновок якої № 150 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, було покладено в обґрунтування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму ВССУ від 25 вересня 2015 року № 10) (далі - постанова), згідно із главою 8 розділу I ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до ст. 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи.

Оскільки висновки експерта ОСОБА_8 в судовій експертизі № 193 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» судом визнано недопустимим доказом, через відсутність підпису експерта про попередження її про кримінальну відповідальність, а також підпису в розділі наданих нею підсумків, тому суд не взяв його до уваги та не стягнув зазначені витрати із відповідача.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: