Постанова
Іменем України

04 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 454/1449/15-ц

провадження № 61-37027св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

представник відповідача ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року у складі судді Струс Т. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О. та касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2011 року на автодорозі м. Червоноград м. Рава Руська, у м. Белз Сокальського району Львівської області, ОСОБА_4 , керуючи мотоциклом Днепр-11, номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , проявив злочинну недбалість і неувагу до дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив на нього наїзд.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди віг отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований у Червоноградську міську лікарню.
Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним за частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 роки.
встановлено, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4 ,якого
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому завдано матеріальної та моральної шкоди.
Так, до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 липня 2011 року, він закінчив навчання у військовій академії та був направлений на постійне місце служби у військову частину. Однак, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та необхідністю проходження тривалої реабілітації, не зміг приступити до виконання своїх службових обов`язків. Він не був поставлений на матеріальне забезпечення у військовій частині і на сьогодні не отримує заробітної плати.
Таким чином, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, йому завдано збитки у загальному розмірі 24 000,00 грн, яка складається із неотриманої заробітної плати розмірі 10 000,00 грн, витрат на лікування у розмірі 10 000,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_4 , він зазнав значного фізичного болю і душевних страждань. Будучи цілком здоровим, він планував присвятити своє життя військовій службі, однак внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 він позбавлений такої можливості.
На підставі вказаного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_4 24 000,00 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 500 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
У липні 2015 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій додатково до раніше пред`явлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, просила стягнути із ОСОБА_4 витрати за медичні обстеження, проведені 14 лютого 2012 року товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр Святої Параскеви», у розмірі 1 799,45 грн та збільшено розмір моральної шкоди до 2 000 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з урахуванням характеру вчиненого діяння, яке характеризується необережною формою вини, глибини фізичних і душевних страждань позивача, а також вимог розумності і справедливості, розмір якою становить 10 000,00 грн.
Враховуючи, що позивачем понесені матеріальні витрати, документально підтверджений розмір яких складає 13 588,64 грн, та відшкодування йому відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 20 000,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою, суд дійшов висновку, що відповідачем у повній мірі відшкодовано позивачу майнову шкоду.
Крім того, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів понесення ним витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року змінено в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Збільшено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 до 100 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом установлено та підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 18 листопада 2011 року матір`ю позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 було отримано від матері ОСОБА_4 ОСОБА_8 20 000,00 грн у рахунок часткового погашення матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 липня 2011 року. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем у повній мірі відшкодовано позивачу майнову шкоду.
Разом з тим, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не у повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи, характеру протиправного діяння. Так, розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути адекватним завданій моральній шкоді, зважаючи на тривалий розлад здоров`я внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що призвело до значних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, їх значну тривалість, час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану, беручи до уваги глибину фізичних та душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, тому визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн є заниженим і не відповідає глибині, тривалості моральних страждань та душевних переживань позивача.

Оскільки позивачем не надано доказів понесення ним витрат на правову допомогу, то відсутні підстави для відшкодування цих витрат за рахунок відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представники ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивована тим, що оскаржуване судове рішення апеляційним судом ухвалено без з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 змушений проходити тривалу реабілітацію та відновлювати своє здоров`я, оскільки бажає продовжити військову службу. Крім того, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у нього утворилась ретроцеребральна киста розміром до 18х23 мм, а тому йому необхідне обстеження за кордоном і проведення операції. З урахуванням вказаного, суди повинні були задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі, стягнувши з відповідача 2 000 000,00 грн.
Також суди безпідставно відмовили у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн, оскільки на підтвердження цих витрат позивачем надано суду договір про надання правової допомоги та копію квитанції до прибуткового касового ордера про оплату цих витрат.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував положення частини другої статті 1193 ЦК України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, пунктами 4.1, 4.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Позивач вказаних вимог Правил дорожнього руху не виконав, спричинивши аварійну ситуацію, яка призвела до дорожньо-транспортної пригоди.
З урахуванням вказаного, суд першої інстанції правильно визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вказуючи на те, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, оскільки суд, врахувавши глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій зазнав позивач, врахувавши вимоги розумності і справедливості визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

У жовтні 2018 року представники ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , вказуючи на те, що твердження відповідача про порушення позивачем Правил дорожнього руху, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставними, оскільки саме позивач, у порушення вимог Правил дорожнього руху виїхав на полосу зустрічного руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Отже, підстав для залишення в силі рішення суду першої інстанції немає.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині першій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 18 липня 2011 року за участю позивача та відповідача, сталася з вини ОСОБА_4 .

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом установлено, що документально підтвердженими витратами, понесеними позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 липня 2011 року, є: втрачений заробіток позивача за період серпень-жовтень 2011 року у розмірі 8 241,01 грн, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 02 листопада 2011 року № 1728; витрати на лікування та придбання ліків в загальному розмірі 5 289,36 грн; витрати на придбання квитків у розмірі 58,27 грн, а всього 13 588,64 грн.
У рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем відшкодовано позивачу 20 000,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою від 18 листопада 2011 року та не заперечується ОСОБА_1 .

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що відповідач у повній мірі відшкодував позивачу матеріальну шкоду.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, оскільки врахував тривалість розладу здоров`я позивача, внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до значних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань. Вказана суми відповідає вимогам розумності і справедливості.

Твердження ОСОБА_4 , що порушення позивачем Правил дорожнього руху призвело до створення аварійної ситуації, є безпідставним, оскільки обставини і причини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 липня 2011 року, встановлені вироком Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, згідно з яким винуватцем цієї дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_4 . Крім того, судом установлено, що відповідач проявивши злочинну недбалість і неувагу до дорожньої обстановки, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, тому порушення Правил дорожнього руху, на які вказує відповідач: відсутність на зовнішньому одязі позивача світлоповертальних елементів та рух проїжджою частиною, не могли стати причиною дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, відповідно до статей 1167, 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а моральна шкода відшкодовується особі, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При цьому відповідачем умисел потерпілого не доведено.

Доводи касаційної скарги представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що апеляційним судом неправильно визначено розмір відшкодування моральної шкоди на правильність висновків суду не впливають, оскільки цей розмір судом визначений з урахуванням засад виваженості, розумності й справедливості. Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Також колегія суддів погоджується із висновком судів в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Так, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України 2004 року.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів понесення витрат на правову допомогу, зокрема, розрахунку таких витрат, акта виконаних робіт тощо, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог. Тому в цій частині доводи касаційної скарги є безпідставними.
Крім того, згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18 необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представників ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк