П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 758/13234/18

Провадження: № 22-ц/824/6130/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 8 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий період та додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/8 частини доходу ОСОБА_3, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути на свою користь понесені нею додаткові витрати на розвиток здібностей дитини та її оздоровлення у розмірі 83 906,13 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що у шлюбі з відповідачем не перебувала. Проте, сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні своєї доньки не приймає, матеріально їй не допомагає, від участі у фінансуванні її навчання та оздоровлення ухиляється, не зважаючи на достатній рівень матеріального забезпечення, наявність значних грошових заощаджень та велику кількість майна. Також зазначала, що, окрім ОСОБА_4, у відповідача на утриманні є ще троє дітей, при цьому відповідач з дітьми проживає у Німеччині, що також свідчить про його достатній рівень доходів та спроможність сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному нею розмірі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 8 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів (заробітку) ОСОБА_3, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період та в стягненні додаткових витрат на дитину відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період, додаткових витрат та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий період та в стягненні додаткових витрат на дитину, не врахував матеріальний стан відповідача. Також вважає необґрунтованим висновок суду про те, що заняття дитини в театр-студії та вивчення іноземних мов не є розвитком її здібностей. Крім того, відмова суду в стягненні з відповідача Ѕ частини понесених позивачем витрат на лікування та оздоровлення дитини є необґрунтованою та такою, що не відповідає закону, оскільки відповідачем не заперечувались докази оплати такого лікування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 зазначив, що доводи позивача щодо стягнення аліментів за минулий період є безпідставними, оскільки поданий нею позов у 14.02.2018 року не є належним доказом на підтвердження факту вживання позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від сплати, оскільки первинно позивачем було заявлено про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 18600 грн., починаючи з 14.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто подані ОСОБА_2 позови від 14.02.2018 року та від 10.10.2018 року мають різні предмети розгляду. Крім того, даний позов було залишено без розгляду у зв'язку з невиконанням позивачем своїх процесуальних обов'язків щодо явки в судові засідання. Також зазначив, що відповідач при розгляді позову від 14.02.2018 року, не заперечуючи проти стягнення аліментів, висловив свою незгоду із заявленим позивачем розміром аліментів, що не свідчить. в свою чергу, про ухилення відповідача від їх сплати. Позивач помилково обґрунтовує позов наявністю у відповідача доходу у 2017 році в розмірі 4 799 075 грн., оскільки зазначені 305 000 грн. (готівкові кошти), 70 000 дол. США (кошти, які позичені третім особам), 115 918 грн. (кошти, розміщені на банківському рахунку, 32000 доларів США та 40000 Євро готівко, 25498 грн.(кошти на рахунку в ПАТ «Райффайзен банк Аваль»), 37048 грн. (кошти на рахунку в ПАТ «Приват банк») є не доходом, а грошовими активами, які не були набуті відповідачем у 2017 році, а тому не можуть вважатись доходом. Крім того, грошові активи є власними заощадженнями відповідача. Медичні довідки, подані позивачем вказують на тимчасові захворювання дитини, що є нормою для її віку та не мають ніякого відношення до періоду відпочинку (оздоровлення) дитини. Також, в поданому позивачем рахунку на стягнення витрат щодо відпочинку за період з 27.04.2018 року по 08.05.2018 року платником значиться інша особа, а тому відповідач не вправі заявляти вимоги щодо стягнення витрат, які вона не понесла.

В судовому засіданні ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обгрунтованність ухваленого у справі рішення.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, забезпечили явку уповноважених представників, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття є доведеними та підлягали задоволенню з дати звернення до суду з даною позовною заявою, тобто з 10.10.2018 року. З огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів з лютого 2018 року, суд першої інстанції не вбачав підстав для стягнення аліментів за минулий період. Також, відмовив у задоволенні стягнення з відповідача 83906,13 грн. на забезпечення розвитку та лікування доньки, оскільки відвідування занять у танцювальній школі не може вважатись витратами, понесеними у зв'язку з особливими здібностями дитини, оскільки на переконання суду, вони стосуються нормального загального розвитку дівчинки, а стосовно оздоровлення в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження особливих обставин, які б вказували на необхідність оздоровлення дитини впродовж квітня - серпня 2018 року у готелях люксового класу у Туреччині, Єгипті, в українських Карпатах та в літньому таборі, а також відсутні докази оплати такого відпочинку саме позивачкою. Зокрема, частина платежів не підтверджена матеріалами справи, частина платежів здійснена сторонньою особою - ОСОБА_7.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодись не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_3 - відповідач по справі, а матір'ю - ОСОБА_2 - позивач по справі (а.с.10).

Дитина проживає разом з матір'ю, що сторонами не заперечується.

Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до статті 3 конвенції держави-учасниці зобов'язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, як зазначено в статті 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.

Це положення також відображене в статті 180 Сімейного кодексу, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Із норм чинного сімейного законодавства вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками стосовно порядку чи розміру аліментів кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Приходячи до висновку щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів (заробітку) ОСОБА_3, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи саме з 10.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 14 лютого 2018 року зверталась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та помилково не задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів саме з 14 лютого 2018 року.

Посилання представника відповідача на той факт, що ОСОБА_3 було перераховано на картковий рахунок позивача 35000 грн. аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, що, на його думку, свідчить про те, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів, що є обов'язковою умовою для стягнення аліментів за минулий період, колегія суддів не приймає до уваги.

Як було зазначено вище, ОСОБА_2 вперше звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 14 лютого 2018 року. Подача позову є безспірним доказом того, що позивачка вживала заходів для отримання аліментів з відповідача. Не погодження відповідача з розміром аліментів, заявленим до стягнення, не позбавляло його можливості щодо вчинення дій з надання утримання дитині в іншому, прийнятному для нього розмірі.

Відповідно до копії виписки по банківській картці № НОМЕР_3, наявної в матеріалах справи, перерахування коштів у розмірі 35 000 грн. на користь позивача відбулось лише 12.12.2018 року, тоді як позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення аліментів вдруге 10.10.2018 року. При цьому слід зазначити, що залишення первинного позову без розгляду в даному випадку правого значення не має.

За таких підстав, рішення Подільського районного суду міста Києва від 8 лютого 2019 року слід змінити в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти, а саме, з 10 жовтня 2018 року на 14 лютого 2018 року.

Також помилковим є і висновок суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат, необхідних на відвідування неповнолітньою ОСОБА_4 театра-студії "ChungaLAnd" при школі "Кияночка" місті Києва та проходження іноземної практики в літньому таборі для дітей з 3 по 14 серпня 2018 року.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відмовляючи у стягненні додаткових витрат у повному обсязі, суд першої інстанції не надав вказаному оцінки та вважав, що відвідування дитиною занять в танцювальній школі не викликані особливими обставинами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, має здібності до творчих професій та вивчення іноземних мов, відвідує театр-студію "ChungaLAnd" при школі "Кияночка" місті Києва та проходила іноземномовну практику в літньому таборі для дітей з 3 по 14 серпня 2018 року.

Вказані обставини підтверджуються копією анкети, правил відвідування та квитанціями про оплату - додатки №№ 13, 14, 15 та копією договору з додатками, рахунку та квитанції про оплату (а.с. 34-45).

ОСОБА_3 не спростовано вказаних обставин.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_2 надано суду документи на підтвердження понесених витрат на оплату навчання в театрі-студії та вивчення іноземних мов, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_3 половини сплачених сум, як додаткових витрат -20699,00 грн. (7600,00 грн. +33798,00 грн.)/2).

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заявляв будь-яких заперечень щодо доказів оплати позивачем оздоровлення та лікування їхньої доньки, так як ним особисто давались письмові нотаріальні дозволи на всі виїзди дитини за межі України в 2018 році в супроводі позивача, а тому його відмова відшкодувати половину понесених витрат є необґрунтованою та не базується на наданих позивачем доказах, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах матеріального закону.

Позивач просила стягнути з відповідача 63207,13 грн. витрат, пов'язаних з відпочинком дитини, посилаючись на часті респіраторні захворювання дитини та необхідність її оздоровлення у зв'язку з цією обставиною.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо необхідності оздоровлення дитини впродовж квітня-серпня 2018 року у готелях люксового класу у Туреччині, Єгипті, в українських Карпатах, а також докази оплати такого відпочинку саме позивачкою.

З урахуванням положень ст. 185 СК України витрати на відпочинок за відсутності доведеності факту необхідності оздоровлення в певній кліматичній зоні через наявні захворювання не можуть бути віднесені до додаткових витрат, оскільки вони не викликані особливими обставинами.

Як було встановлено, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не має складних захворювань, не є інвалідом, а відтак, колегія суддів вважає, що вказані витрати не пов'язані з особливими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково зі зміною оскаржуваного рішення в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти, та скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги було сплачено 1057,20 гривень.

Згідно вимог статті 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1057,20 гривень.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 8 лютого 2019 року змінити в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти з 10 жовтня 2018 року на 14 лютого 2018 року.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 8 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) додаткові витрати у розмірі 20699 гривень та судовий збір у розмірі 1057,20 гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В.Борисова

А.А.Пікуль