Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 525/257/17

провадження № 61-16047 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник-ОСОБА_4,
заінтересовані особи:- -ОСОБА_5, Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області у складі судді Ячала Ю. І. від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., від 31 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи - ОСОБА_5, Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації, про встановлення факту аварійного стану та непридатності для проживання житлового будинку.

Встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи - ОСОБА_5, Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації, про встановлення факту аварійного стану та непридатності для проживання житлового будинку.

Заява мотивована тим, що від встановлення факту аварійного стану та непридатності для проживання будинку залежить зміна майнових прав заявника на щомісячну адресну допомогу, яка виплачувалася їй як особі, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок). Крім того, встановлення вищезазначеного факту є необхідним для спростування обвинувачення Управління соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації щодо вчинення заявником шахрайських дій.

З урахуванням викладеного, просила суд встановити факт аварійного стану та непридатності для проживання житлового будинку АДРЕСА_1, придбаного її чоловіком ОСОБА_5, за період з моменту купівлі з 26 січня 2015 року до 01 жовтня 2015 року, оскільки пізніше будинок було відремонтовано.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, оскільки на час розгляду справи в суді між заявником та іншою заінтересованою особою існує спір про право, тому вказана справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2017 року ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості заяви є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про залишення без розгляду заяви про встановлення факту, оскільки ними неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 квітня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судами встановлено, що заявник ОСОБА_4, як особа, яка перемістилися з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, відповідний статус отримала 27 жовтня 2014 року, отримувала в період з 27 жовтня 2014 року до 26 квітня 2015 року та в період з 19 червня 2015 року до 18 грудня 2015 року в Управлінні соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації адресну грошову допомогу відповідно до Порядку, що не заперечується заявником та заінтересованими особами.

Установлено, що на час розгляду справи в суді між заявником та іншою заінтересованою особою - Управлінням соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації, існує спір про право на правомірність отримання заявником ОСОБА_4 адресної правової допомоги, як особи яка перемістилися з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, і яка виплачувалася відповідно до Порядку, за період з 01 лютого 2015 року до 18 грудня 2015 року, що підтверджується, як письмовими доказами по справі, так і поясненнями осіб, які беруть участь у вказаному цивільному провадженні.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки на час розгляду справи між заявником та управлінням соціального захисту населення Великобагачанського районної державної адміністрації Полтавської області існує спір про право на правомірність отримання заявником адресної допомоги, як особі, що перемістилася, за період з 01 лютого 2015 року до 08 грудня 2015 року, тому зазначена справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про залишення заяви без розгляду, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону. Зокрема, посилається на те, що встановлення юридичного факту необхідне їй для зміни майнових прав, а не для їх захисту.

Слід зазначити, що заявник не позбавлена права звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свобод чи законних інтересів у порядку позовного провадження.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська