Справа № 455/1531/17
Провадження № 2/455/149/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2019 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/1531/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоровю внаслідок дорожньо транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 19.12.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (надалі ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної здоровю внаслідок дорожньо транспортної пригоди, посилаючись на те, що ОСОБА_2, 13.03.2015 року о 11 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем марки «ОСОБА_3 210 Д», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі «КПП Смільниця-Старий Самбір» в напрямку м. Старий Самбір при проїзді ділянки дороги в районі 10 км + 500 м, що в с. Буньковичі Старосамбірського району Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в порушення правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни на ділянці дороги із двостороннім рухом, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не справився з керуванням та виїхав на праве, по ходу свого руху узбіччя, а в подальшому, на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з транспортним засобом, що рухався у зустрічному напрямку автомобілем марки «ОСОБА_3 Спрінтер 313Д», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 ОСОБА_5, в якому знаходився він в якості пасажира. В результаті зіткнення отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Згідно вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.07.2017 року по справі № 455/1041/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Внаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди зазнав істотної матеріальної та неоціненної моральної шкоди, завданої тілесними ушкодженнями, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Перебуваючи на стаціонарному лікуванні у Державному закладі «Клінічна лікарня ДГТО «Львівська залізниця» з 18.03.2015 року по 06.04.2015 року, а також із виниклою необхідністю під час реабілітації довготривалого розладу здоров'я внаслідок отриманих тілесних ушкоджень середньої тяжкості, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, станом до сьогоднішнього дня, він вимушений нести витрати матеріального характеру, пов'язані із лікуванням, шкоди, завданої здоров'ю, що станом на момент подання цього позову, тільки на підставі документально збережених та підтверджених доказів, становить 9 025,36 гривень.

Зазначив, що власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «ОСОБА_3 210 Д», номерний знак НОМЕР_1, який був предметом спричинення дорожньо-транспортної пригоди на момент 13.03.2015 року був ОСОБА_2.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди - 13.03.2015 року на підставі укладеного договору цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_2, з однієї сторони як страхувальником та ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА», з іншої сторони як страховиком, укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом серії АІ № 4123078.

Відповідно до вказаного полісу страховик, яким є - ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА», повинне забезпечити відшкодування шкоди у межах ліміту, завданої здоров'ю та майну третьої особи під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настала цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, відповідальність якого є застрахована.

03.11.2017 року ним повторно було подано до ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА» заяву про страхове відшкодування та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, однак відповіді від страхової компанії не отримано, відшкодування не здійснене.

Вважає, що із ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА» на його користь підлягає стягненню шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності у розмірі 18х1218 = 21 924,00 гривень.

Крім того, із ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА» на його користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 0,05 % х (21924.00 гривні + 9025,36 гривень) = 1 547.46 гривень.

Щодо моральної шкоди, які підлягає стягненню із ОСОБА_2, то останній до моменту подання цього позову не відшкодував йому жодної моральної шкоди. А приймаючи до уваги тяжкість наслідків ДТП, якою йому заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, глибину його душевних страждань у зв'язку з цим, а також у зв'язку з фізичним та душевним болем внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та непоправними наслідками, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, - вважає достатнім визначити загальний розмір завданої моральної шкоди яку належить стягнути із ОСОБА_2 у розмірі - 200 000,00 гривень.

Просить стягнути, а саме: з ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА» на свою користь відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю - 30 949, 36 гривень та відшкодування моральної шкоди - 1 547,46 гривень; з ОСОБА_2 на його користь 200 000,00 гривень; з відповідачів судові витрати.

Ухвалою судді від 18.01.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

06.02.2018 року недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою судді від 14.02.2018 року по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 15 хвилин 30.05.2018 року.

Ухвалою суду від 30.05.2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 12 годину 00 хвилин 06.08.2018 року.

06.08.2018 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зміну предмету позову в порядку статті 49 ЦПК України, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування шкоди заподіяної здоровю - 30949, 36 гривень, відшкодування моральної шкоди - 201547,46 гривень та судові витрати.Мотивує це тим, що відповідно до постанови пленуму Верховного Суду № 754/1114/15-ц від 14.02.2018 року потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов»язання , незалежно від того чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Після задоволення вимоги потерпілого, особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність, якої застрахована, не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов»язками страховика як сторони договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки, як йому стало відомо, ТДВ «СТ»Домінанта» на даний час являється не платоспроможним, так як національна комісія з державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийняла розпорядження про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності у формі обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то при викладених вище всіх обставин, вважає за необхідне скористатися своїм правом щодо зміни вимоги, які були пред»явлені до ТДВ «СТ «Домінанта» перекласти на ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 28.09.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 00 хвилин 08.04.2019 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в уточненні до неї.

Представник відповідача ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових ухвал та повісток, про причини неявки суд не повідомив (а.с.42, 64). Подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.46-47), в якому зазначив, що позивачем надано копії документів на підтвердження того, що після отримання травми він знаходився на лікуванні в ДЗ Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця» та додано епікриз-виписку з медичної картки №3377, в якій зазначено, що ОСОБА_1 рекомендовані такі препарати як магнекор, німесил, келтікан. Однак позивачем із позовною заявою було надано чеки, які не містять призначених позивачу препаратів, тому вважає, що позивачем не доведено понесення ним витрат на лікування, саме ушкодження отриманих у звязку із дорожньо транспортною пригодою. Щодо моральної шкоди, то вважає, що враховуючи положення ст. 26-1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Тому, вважає, що моральна шкода, яка підлягає стягненню зі страховика, розраховується із суми страхової виплати за шкоду, заподіяної здоровю, а тому позивач безпідставно включає до розрахунку моральної шкоди виплату повязану із стійкою втратою працездатності. Просять у повному задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «ДОМІНАНТА» відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 44-45, 67, 86), подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважає позов позивача безпідставним посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди (а.с.53-54). Просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Розгляд справи проводити у його відсутності.

Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши докази, оглянувши кримінальну справу № 455/1041/15-к про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Судом встановлено, що вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.07.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (пять тисяч сто) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки ( а.с.9-12). Винність його встановлено в тому, що він 13.03.2015 року в 11 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем марки «ОСОБА_3 210 Д», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі «КПП Смільниця - Старий Самбір» в напрямку м. Старий Самбір, при проїзді ділянки дороги в районі 10 км + 500 м, що в с. Буньковичі Старосамбірського району Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в порушення правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни на ділянці дороги із двостороннім рухом, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не справився з керуванням та виїхав на праве, по ходу свого руху, узбіччя, а в подальшому, на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з транспортним засобом, що рухався у зустрічному напрямку автомобілем марки «ОСОБА_3 Спрінтер 313Д», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, в якому знаходився він в якості пасажира. В результаті зіткнення отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 16.11.2017 року вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.07.2017 року відносно ОСОБА_2 залишено без зміни, а його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення (кримінальне провадження №455/1041/15-к, а.с.233-238).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 18.03.2015 року по 06.04.2015 року, історія хвороби №3377, з діагнозом закрита хребетно спинномозкова травма від 13.03.2015 року, закритий переломовивих С5 хребця з ознаками нестабільності і компресією правого С5 корінця. 19.03.2015 року виконана операція: передній міжтіловий спонділодез С5 С6 титановим кейджем, передня фіксація хребців С5 С6 титановою пластиною ( а.с.14).

Згідно результатів обстеження магнітно-резонансної томографії від 20.03.2015 року ОСОБА_1 року надано висновок, згідно якого у нього виявлено «Антелістез С5. Стеноз правого міжхребцевого отвору на рівні С5-С6 внаслідок перелому суглобового відростку» (а.с.15).

Згідно епікриз-виписки з медичної карти №3377 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом закрита хребетно-спинномозкова травма від 13.03.2015 року ( група Е по Frankel), закритий переломовивих С5 хребця з ознаками нестабільності і компресією правого С5 корінця, переломи суглобових відростків С5, С6, С7 справа, поперечних відростків С6 і С7, дуги С5 хребця зліва, зашиті рани лівої верхньої повіки і спинки носа. Порушена функція хребта та правої верхньої кінцівки. Радикулопатія С5 корінця справа. 24.03.2015 року ОСОБА_1 виконано операцію: передній міжтіловий спонділодез С5 С6 титановим кейджом, передня фіксація хребців С5 С6 титановою пластиною. Ранній післяопераційний період без ускладнень. 30.03.2015 року перебіг захворювання ускладнився гострим респіраторним захворюванням (а.с.16, а також зворотня сторона).

Відповідно до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №874853 відомо, що ОСОБА_1 08.04.2015 року надано другу групу інвалідності, спочатку на один рік до 01.04.2016 року, в подальшому - безтерміново (а.с.18).

Також ОСОБА_1 08.04.2015 року розроблено індивідуальну програму реабілітації інваліда, яка розрахована на два роки, тобто до 01.04.2017 року (а.с.19-20).

В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на автомобіль марки «Mercedes Benz», державний номер НОМЕР_1, VIN-код WDB9024621P834349, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «ДОМІНАНТА», що підтверджується полісом від 13 березня 2015 року серії АІ №4123078 ( а.с.13).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.ст. 3, 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників; страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Підпунктом 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону передбачено, що водій транспортного засобу, причетний до пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

За приписами ст. 34 Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Після отримання заяви, страховик приймає рішення про здійснення страхового або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або відмовити своїм рішенням, яке може бути оскаржено (ст. 36).

Підпунктом 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

Згідно із п.п. 37.1. ст. 37 Закону що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Закон зобов'язує потерпілого (іншу особу, яка має право на отримання відшкодування) протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подати страховику (МТСБУ) заяву про страхове відшкодування

При цьому, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачем ОСОБА_1 Товариству з обмеженою відповідальнітю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.26-27).

Станом на момент подання позовної заяви, з дня подання заяви ОСОБА_1 ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА» про страхове відшкодування, минуло понад 90 днів, однак Страховиком в порушення вимог чинного законодавства не прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування та не направлено ОСОБА_1 жодного мотивованого повідомлення.

Проте, ОСОБА_1 у своїй заяві про зміну предмету позову в порядку ст.49 ЦПК України, яка надійшла до суду 06.08.2018 року, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь у відшкодування шкоди, заподіяної здоровю 30949,36 гривень та у відшкодування моральної шкоди 201547,46 гривень (а.с.75-76).

Згідно зі статтями 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказані вище висновки викладені у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18.

Оскільки, позивач просить стягнути з ОСОБА_2, а не з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» шкоду, заподіяну здоров'ю, яка була нанесена йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка є страховим випадком, та яка була забезпечена договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю в розмірі 9025,36 гривень документально підтверджених витрат на лікування слід відмовити.

Що стосується шкоди, яка повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то вона відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Дані питання регулюються ст. 26 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» мінімальна заробітна плата на дату настання страхового випадку становила 1218.00 гривень. Шкода, повязана із стійкою втратою працездатності становить 18х1218= 21924,00 гривні.

Проте, так як стягнення шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності на загальну суму 21924,00 гривні позивач просить також стягнути з ОСОБА_2, а не з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», то у задоволенні такої вимоги також слід відмовити, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вищевикладених правових позицій.

Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».

Враховуючи, що відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю відшкодовується страховою організацією, а не страхувальником, то у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 0.05 % з суми 21924,00 гривень + 9025,36 гривень = 1547,46 гривень необхідно також відмовити.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1, суд враховує, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов'язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї чи її близьких. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничихстосунках час та зусилля на відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Дослідженими у суді медичними документами незаперечно встановлено, що потерпілому ОСОБА_1 було завдано діями обвинуваченого моральну (немайнову) шкоду. Отримавши, під час ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого вимушений був тривалий час перебувати на лікуванні в медичному закладі, переніс операцію, став інвалідом другої групи, отже, дійсно, був порушений його звичний спосіб життя, він не мав можливості працювати. Очевидно, що переніс і душевні страждання із-за тривалої безпомічності, незручності, нервовий стрес, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, та моральні страждання (моральна шкода), які також полягають в тому числі у різкому порушенню почуття безпеки, фізичних довготривалих страждань, больових відчуттів, порушення соціальної адаптації, які він продовжує зазнавати.

Враховуючи вище наведене, тяжкість та глибину страждань потерпілого, заподіяних діями обвинуваченого, який ніде не працює, то на думку суду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди позивачу, з огляду на відсутність достатнього обґрунтування суми позову, розмір відшкодування потрібно визначити в сумі 75 000.00 гривень, в решта вимог,- відмовити.

Крім того у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави частина судового збору, від сплати якого позивач був звільнений, пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги в сумі 768 гривень 40 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 993,1167, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 27 Закону України «Про страхування», ч.2 ст.1, ст.ст.3, 6, 9, 22-31, п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33, 34-36, п.п.37.1.3 п.37 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.1 ст.4, ч.1 ст.13, ст.ст.76-78, ч.1 ст.81, ч.6 ст.82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, у користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, буд.№ 3, Старосамбірського району Львівської області, поштовий індекс 82062, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, моральну шкоду в сумі 75 000 (сімдесят пять тисяч) гривень 00 копійок.

В решта позовних вимогах, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Старосамбірський районний суд Львівської області до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне рішення виготовлено 18.04.2019 року.

Суддя Л.Й.Ніточко