Провадження № 22-ц/801/675/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуСправа № 127/19548/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Богацької О.М.,

за участю сторін: відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/19548/18 за позовом Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення,

за апеляційною скаргою Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Медяною Ю.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 13 год 07 хв,

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року Вінницький державний педагогічний університет ім. М. Коцюбинського звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи його тим, що гуртожиток перебуває у державній власності на підставі свідоцтва про право власності Серія НОМЕР_1 від 07 березня 2007 року та знаходиться в оперативному управлінні Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського та призначений для тимчасового проживання студентів, як виняток, працівників університету.

Відповідачі були звільнені і не є працівниками університету, договір на проживання у гуртожитку з ними не укладався, ордер на спірне житлове приміщення не видавався, що порушує умови п. 18 Положення про студентські гуртожитки Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського.

На листи з проханням про добровільне звільнення кімнат АДРЕСА_2 студентського гуртожитку АДРЕСА_2, відповідачі не реагують, продовжують проживати без належної правової підстави, тому і підлягають виселенню без надання іншого жилового приміщення.

Позивач просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, разом з їх малолітніми дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з студентського гуртожитку АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2019 року є незаконним, ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідачів судові витрати.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для виселення відповідачів, з неповнолітніми дітьми, без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності Серія НОМЕР_1 від 07 березня 2007 року гуртожиток АДРЕСА_2, належить державі в особі Міністерства освіти і науки України, будівля знаходиться в оперативному управлінні Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського.

Відповідно до копії паспорта технічного стану будівлі (споруди) гуртожитку АДРЕСА_2, затвердженого 01 квітня 2014 року проректором з господарської роботи ОСОБА_8, у п. 2.2 розділу 2 зазначено призначення будівлі - проживання студенів.

Відповідно до запису в трудовій книжці, ОСОБА_4 наказом ВДПУ ім. М. Коцюбинського від 25 листопада 2008 року №930 прийнята на посаду фахівці ІІ категорії відділу наукової роботи та питань інтелектуальної власності, наказом від 20 червня 2017 року №656-ос переведена на посаду бібліотекаря І категорії постійно (а.с.59-60).

24 червня 2017 року ОСОБА_4 була звільнена з посади бібліотекаря І категорії Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського відповідно до наказу від 20 червня 2017 року №252-ос у зв'язку із скороченням посади (а.с.9).

З трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що відповідно до наказу ВДПУ ім. М. Коцюбинського від 09 листопада 2009 року №724к він був прийнятий на посаду старшого лаборанта кафедри інформаційних технологій в освіті, наказом від 13 жовтня 2011 року №586к переведений на посаду завідувача лабораторії кафедри інноваційних та інформаційних технологій в освіті (а.с.61-62).

ОСОБА_3 був звільнений 24 травня 2016 року з посади завідувача лабораторією кафедри інноваційних та інформаційних технологій в освіті Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського за власним бажанням згідно наказу від 27 квітня 2016 року №218-ос (а.с.8).

З матеріалів справи видно, що 29 червня 2009 року ОСОБА_4 звернулася із заявою на ім'я ректора ВДПУ ім. М. Коцюбинського, професора Шестопалюкова О.В. стосовно надання секції АДРЕСА_2 для тимчасового проживання. В цей же день керівником прийнято рішення з даного питання та накладено резолюцію - як виняток, вирішити (а.с.76-77).

23 липня 2009 року ОСОБА_4 звернулася до в.о. ректора ВДПУ ім. М. Коцюбинського професора Ткаченка А.Д. з службовою запискою щодо отримання дозволу на проведення ремонтних робіт за власний рахунок у виділеній їй секції гуртожитку пов'язаних із заміною вхідних дверей, міжкімнатних дверей, вікон, покриття підлоги, шпалер, сантехніки та обкладання плиткою стін у санвузлі, на що отримала дозвіл (а.с.75).

Згідно довідки ВДПУ ім. М. Коцюбинського від 01 вересня 2011 року № 04/67, ОСОБА_4 проживає у гуртожитку по АДРЕСА_2 з жовтня 2009 року та сплачує комунальні послуги (а.с.73).

Судом встановлено, що відповідачі постійно оплачували вартість проживання у гуртожитку, що складається з вартості його утримання та вартості обов'язкових побутових послуг (комунальних платежів), заборгованість станом на 20 вересня 2018 року відсутня (а.с.63-69, 78).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, актовий запис №3290 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 26 грудня 2008 року (а.с.56).

У відповідачів є двоє малолітніх дітей ОСОБА_6,, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, (а.с.57-58).

В матеріалах справи міститься витяг з протоколу засідання профспілкового комітету Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського №22 від 22 травня 2012 року згідно якого, було вирішено взяти сім'ю практичного психолога відділу виховної роботи ОСОБА_3 у складі 3х осіб, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, на квартирний облік у загальну чергу під №53 у зв'язку з відсутністю мінімального розміру жилої площі на одного члена сім'ї, у квартирі АДРЕСА_1, (на кожного члена сім'ї припадає 5,94 кв.м. жилої площі) на підставі звернення ОСОБА_3 до ректора університету 21 травня 2012 року (а.с.92).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Відповідно до положень частини другої статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

В статті 129 ЖК Української РСР визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Самоуправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні. Вселення громадян у житлове приміщення не на підставі ордера, а на підставі іншого адміністративного акту (наприклад, письмового дозволу відповідної посадової особи) або рішення некомпетентного органу і т.д. не є самоуправним вселенням. Якщо ж особа зайняла житлове приміщення без ордера, але на підставі якогось дозволу, така особа не може вважатися такою, що самоуправно зайняла житлове приміщення.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв'язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Відповідно до свідоцтва про право власності Серія НОМЕР_1 від 07 березня 2007 року гуртожиток АДРЕСА_2, належить державі в особі Міністерства освіти і науки України, будівля знаходиться в оперативному управлінні Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського.

Відповідачі вселилися у спірне житло 29 червня 2009 року не на підставі ордеру, а на підставі рішення керівництва ВДПУ ім. М. Коцюбинського, оформлене резолюцією на заяві, тобто відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України та п. 10 Положення про студентські гуртожитки ВДПУ ім. М. Коцюбинського - за рішенням керівництва (адміністрації) закладу, тобто як то передбачає чинне законодавство.

Зокрема, встановлено, що відповідачі робили ремонт за свої кошти у спірному жилому приміщенні, сплачують за користування спірними кімнатами комунальні послуги на користь університету (відсутня заборгованість), що також підтверджує той факт, що підстави для проживання відповідачів у вищевказаного гуртожитку були законними і задовольняли керівництво університету.

Враховуючи наведене, а також тривалий час користування зазначеним житлом, (з 2009 року), колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі набули право користування житловим приміщенням у гуртожитку на законних підставах, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення їх із спірного житлового приміщення без надання іншого житла.

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Згідно зі ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які

поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено

без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним

бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або

вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 24 червня 2017 року була звільнена з посади бібліотекаря І категорії Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського відповідно до наказу від 20 червня 2017 року №252-ос у зв'язку із скороченням посади.

Отже відповідачі не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, заявлених позивачем.

Крім того, під час судового розгляду справи відповідачі просили суд врахувати, що у зв'язку з роботою це приміщення відповідачам було надано для проживання. Разом з тим, стверджували, що виселення із квартири становитиме надмірний тягар, оскільки у них відсутнє інше житло та фінансова можливість його придбати.

Разом з тим, згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01-00-011-49020 від 18 жовтня 2018 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним виселення дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з студентського гуртожитку АДРЕСА_2 (а.с.98).

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості щодо суб'єкта, номер інформаційних довідок 140119166 від 03 жовтня 2018 року та 140118989 від 03 жовтня 2018 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутнє нерухоме майно (а.с.99-100).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскаржене судове рішення є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Стадник І.М.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.