ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4299/19 Справа № 182/8772/18 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у місті Нікополь та повний текст рішення складено 14 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1звернувся з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів на дітей.

В обґрунтування позову зазначив, що судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітної плати до досягнення повноліття дітей. На думку позивача судом при винесенні наказу про стягнення з нього аліментів на чотирьох дітей не було враховано його стан здоров'я та матеріальне становище. Він є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію в розмірі 1 472 грн., яку він витрачає на підтримання свого здоров'я. Його заробітна плата з урахуванням всіх утримань складає 5 899, 50 гривень, а тому сума аліментів повинна становити 2 949, 75 гривень, а на даний час мінімальні виплати на утримання дітей складають 3 503 гривень. Вважає, що оскільки в подальшому прожитковий мінімум на дитину відповідного віку буде збільшуватись, а заробітна плата ні, просив суд зменшити розмір аліментів, які були стягнуті за судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з Ѕ частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до Ѕ частини від заробітку (доходу), який складається з заробітної плати з урахуванням всіх утримань в сумі 4 427,50 гривень та пенсії по інвалідності у розмірі 1 472,00 нгривень.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неврахування судом першої інстанції доказів щодо стану його здоров'я, оскільки він є інвалідом ІІІ групи з дитинства по опорно - рухового апарату, отримує пенсію у розмірі 1 472 гривень, яка витрачається ним на підтримання свого здоров'я з метою позбавлення ризиків, які пов'язані з розвитком хвороби, які є доказом суттєвого погіршення його матеріального стану.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що в подальшому прожитковий мінімум на дитину відповідного віку буде збільшуватись, а його заробітна плата ні.

Також, судом належним чином не було досліджено обставини справи, оскільки йому не було надано часу для того, щоб надати відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 19 червня 2010 року (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають четверо неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, 11.08.2012 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, щомісячно, в розмірі 1 452 гривень (а.с. 12) та працює провідним економістом в Товаристві з обмеженою відповідальність «Компанія Енергобудлізинг» з 03.09.2018 року (а.с. 14).

Згідно довідки від №ЕБ000000005 від 05.11.2018 року дохід ОСОБА_1 за період з 03.09.2018 року по 31.10.2018 року склав 11 000 гривень (а.с. 14).

Судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 18.09.2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для зміни розміру аліментів не вбачається, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, що свідчили б про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров'я, може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального стану, які є підставою для зміни розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач працює провідним економістом в Товаристві з обмеженою відповідальність «Компанія Енергобудлізинг», отримує заробітну плату у розмірі 5 500 гривень щомісячно та пенсію по інвалідності щомісяця в розмірі 1 452 гривень.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню. Доказів на підтвердження зміни сімейного чи матеріального стану після прийняття судового наказу позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неврахування судом першої інстанції доказів стану його здоров'я, оскільки він є інвалідом ІІІ групи з дитинства по опорно - рухового апарату, отримує пенсію у розмірі 1 472 гривень, яка витрачається ним на підтримання свого здоров'я з метою позбавлення ризиків, які пов'язані з розвитком хвороби, є доказом суттєвого погіршення його матеріального стану, не заслуговують на увагу, так як позивачем належних доказів на підтвердження зміни матеріального стану у зв'язку зі станом здоров'я.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги що в подальшому прожитковий мінімум на дитину відповідного віку буде збільшуватись, а його заробітна плата ні, оскільки, суд першої інстанції при розгляді справи надав належну правову оцінку наданим по справі доказам, оскільки зміна матеріального стану позивача повинна бути доведена на момент звернення з позов до суду, а не в майбутньому.

Тому, на думку колегії суддів суд першої інстанції вірно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню. Доказів на підтвердження зміни сімейного чи матеріального стану після прийняття судового наказу позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом належним чином не було досліджено обставини справи, оскільки йому не було надано часу для того, щоб надати відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2, є безпідставними з огляду на те, що зазначені обставини не підтверджують погіршення матеріального стану позивача, зміну його сімейного стану та не є підставою для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач не надав доказів суттєвого погіршення свого матеріального стану і що такі зміни є підставою для зменшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: