Провадження №2/521/1265/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 травня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Колесник Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 травня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І., за реєстровим номером 1143, на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 травня 2015 року. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як члени сім`ї колишнього власника. Веісалов Октаі, який використовує квартиру виключно для реєстрації, зобов`язувався знятися разом з неповнолітнім сином з реєстраційного обліку протягом нетривалого часу від моменту придбання позивачем квартири, однак добровільно це, протягом більше як трьох років, не зробив, чим порушує його, ОСОБА_1 , права як власника квартири. На підставі викладеного просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Третя особа представник Орган опіки та піклування МРА ОМР в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 травня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І., за реєстровим номером 1143, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 травня 2015 року.
У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як члени сім`ї колишнього власника, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію).
З акту про непроживання від 12.12.2018 року складеного сусідами будинку АДРЕСА_2 , завіреного начальником БУ №2 Одеської КЕЧ р-на вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2015 року по теперішній час не мешкають, житловим приміщенням не користуються, в будинку відсутні які-небудь речі, що їм належать. Житлову площу вказані громадяни залишили добровільно, спроб до вселення з їх сторони не було.
Веісалов Октаі, який використовує квартиру виключно для реєстрації, зобов`язувався знятися разом з неповнолітнім сином з реєстраційного обліку протягом нетривалого часу від моменту придбання позивачем квартири, однак добровільно це протягом більше як трьох років не зробив, чим порушує права власника квартири.
Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, вправі розпоряджатися ними, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 от. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.
Відповідно до 4,4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Із змісту зазначених норм матеріального права вбачається, що правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Отже, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391,405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.ст.405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016р. по справі 6-709ЦСІ6.
Таким чином, відповідачі, які є членами сім`ї колишнього власника, порушують права позивача, який, як власник, позбавлений права користування та розпорядження квартирою.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд.
Відповідно до положень ст.ст. з та 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції закону від 10.12.2015 р, що набрав чинності з 29.12.2015 р) реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснює орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).
Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.
Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , є законними та обґрунтованими у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.
Підстав для відмови в задоволенні позову у суду не має.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, ст.ст. 16, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.