Справа № 308/1792/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що вона є одноосібним власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вказує, що крім неї у квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак з 2012 року і по теперішній час в зазначеній квартирі не проживає, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, але з початку 2008 року по теперішній час не проживає. Оскільки факт реєстрації відповідачів за вказаною вище адресою порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження даною житловою квартирою, просить суд задовольнити позовні вимоги, та винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим приміщеннями, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак її представник адвокат ОСОБА_4 подав суду заяву, якою просить розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, однак подали суду заяви, якими просять розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги визнають повністю, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, приймаючи до уваги те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні заявлений до них позов визнали повністю, суд виходячи з вимог ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе вирішити виниклий між сторонами спір по суті у підготовчому судовому засіданні.

За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира, що за адресою: АДРЕСА_1, позивачем ОСОБА_1 була отримана у власність на підставі договору дарування від 17.03.2008 року, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З довідки №1166 від 13.12.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖРЕР №8» слідує, що в квартирі АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З акту про встановлення факту не проживання особи за місцем проживання від 13.12.2018 року складеної комісійно та затвердженої директором ТОВ «ЖРЕР №8» слідує, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, не проживає починаючи з 2012 року, а ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі не проживає з 2008 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що ОСОБА_1 є законним власником вищевказаної квартири і факт реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй квартирі, суд приходить до висновку, що поданий ОСОБА_1 позов є обґрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 280 282, 289 ЦПК України, ст.ст. 16, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право на користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №2, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Богомольця, 30.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Богомольця, 30.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 22 квітня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5