ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м. Черкаси

справа № 697/2857/18

провадження № 22-ц/793/621/19
категорія НОМЕР_1

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1;

відповідачі: Державний навчальний заклад «Канівське вище професійне училище»; Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року (ухвалене в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Русакова Г.С., повний текст якого виготовлений 12 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Канівське вище професійне училище», Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного навчального закладу «Канівське вище професійне училище», Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07 грудня 2011 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ОСОБА_1 було укладено трудовий контракт про призначення його на посаду директора державного навчального закладу «Канівське вище професійне училище» на строк з 20 грудня 2011 року по 20 грудня 2016 року.

Наказом Міністерства освіти і науки України № 629-к від 30 листопада 2016 року позивача звільнено з 20 грудня 2016 року з посади директора державного навчального закладу «Канівське вище професійне училище» на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту відповідно до статті 24 Закону України «Про професійно-технічну освіту», враховуючи подання Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації від 11 листопада 2016 року № 2337.

На виконання даного наказу ДНЗ «Канівське вище професійне училище» з позивачем було проведено повний розрахунок, однак, у день звільнення ОСОБА_1 не було видано трудову книжку.

Після звільнення 20 грудня 2016 року і до 30 листопада 2018 року відповідачі у справі умисно не надавали позивачу його трудової книжки серії БТ-І № 3052593, яка заповнювалась з 22 серпня 1979 року, чим позбавили ОСОБА_1 працевлаштуватись на іншу роботу, оскільки у нього була відсутня трудова книжка, що підтверджувала стаж роботи позивача.

Лише 29 листопада 2018 року Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації курєрською доставкою направило ОСОБА_1 оригінал його трудової книжки серії ВТ-1 №3052593. 30 листопада 2018 року позивачем отримано оригінал трудової книжки серії БТ-І №3052593 від Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації. У трудовій книжці серії БТ-І №3052593 на сторінці 42 під номером 24 зроблено запис від 20 грудня 2016 року «Звільнений з посади директора ДНЗ «Канівське вище професійне училище» згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України».

Підстава внесення запису (графа №4 трудової книжки) - Наказ МОНУ від 30 листопада 2016 року № 629-к. Запис здійснено: «ОСОБА_2 спеціаліст юрисконсульт ОСОБА_3. На даному написі є відтиск печатки Служби управління з персоналом управлінні освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації. 12 грудня 2018 року його представником адвокатом ОСОБА_4 до ДНЗ «Канівське вище професійне училище» надано адвокатський запит. Нa запит адвоката ДНЗ «Канівське вище професійне училище» листом від 17 грудня 2018 року за № 440 надало відповідь, в якій в пункті за № 2 надано неправдиву інформацію, а саме: «Після призначення директором ОСОБА_1 отримав трудову книжку для передачі її у відділ кадрів управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації. Підпису про отримання трудової книжки ОСОБА_1 в Книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них не ставив. В липні 2015 року ОСОБА_1 надав необхідні документи, в тому числі і оригінал трудової книжки, інспектору відділу кадрів навчального закладу ОСОБА_2 для оформлення пенсії. Після цього ОСОБА_2 було повернуто ОСОБА_1 трудову книжку з відміткою про призначення пенсії». Надана в цьому листі неправдива інформація спростовується записами у трудовій книжці серії БТ-l №3052593, де на сторінці 42 під номером 3 зроблено запис від 20 квітня 2016 року «Відповідає займаній посаді». Підстава внесення запису (графа №4 трудової книжки) - Наказ №60 к/ос управління освіти і науки Черкаської ОДА. Запис зроблено відповідальною особою ДНЗ «Канівське вище професійне училище» і підтверджує, що трудова книжка станом на 20 квітня 2016 року знаходилась в училищі і повністю спростовує інформацію про те, що начебто в липні 2015 року оригінал трудової книжки ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 ОСОБА_3 29 квітня 2011 року і до 30 листопада 2018 року оригіналу трудової книжки серії БТ-І №3052593 у ОСОБА_1 не було.

Просив суд визнати недійсним внесений запис до трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ-І №3052593 на сторінці 42 під номером 24 від 20 грудня 2016 року «Звільнений з посади директора ДНЗ «Канівське вище професійне училище» згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України» та зобовязати управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації видати відповідний наказ та внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ-І № 3052593, вказавши день звільнення з посади директора ДНЗ «Канівське вище професійне училище» згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України» 30 листопада 2018 року; стягнути з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 242 168,94 грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, повязані з оплатою послуг адвоката.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні було встановлено, що позивача звільнено з займаної посади у звязку з закінченням строку дії контракту, всі належні до виплати кошти були виплачені йому вчасно, що не заперечувалося сторонами у справі. Крім того встановлено, що трудові книжки ДНЗ «Канівське професійне училище» повинні зберігатись саме в училищі і, відповідно, ОСОБА_1, як керівник даної установи є відповідальним за їх збереження та ведення. Оскільки вина відповідачів не була доведена, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення суду, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, при ухваленні рішення, не зазначив мотивів незастосування норм права, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а саме: статті 47, 235 КЗпП України; пунктів 2.4, 2.5; 2.10; 4.2, 6.1 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (з послідуючими змінами).

ОСОБА_1 зазначив, що лише 30 листопада 2018 року ним отримано оригінал трудової книжки від Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, яке відповідно до п. 3 Наказу Міністерства освіти і науки України № 629-к від 30 листопада 2016 року було зобовязане зробити відповідний запис у трудовій книжці та видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку у день звільнення, що умисно зроблено не було. Вважає, що 20 грудня 2016 року відповідач встановивши відсутність трудової книжки серії БТ-І № 3052593 на імя ОСОБА_1 відповідно до п. 6.1 Інструкції № 58 зобовязано було виготовити та видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки, чого також умисно зроблено не було.

При вирішенні спору, ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції врахувати, що у звязку з невиконанням п. 3 Наказу Міністерства освіти і науки України № 629-к від 30 листопада 2016 року, яким зобовязано Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації: зробити відповідний запис у трудовій книжці та видати належно оформлену трудову книжку, позивач 10 жовтня 2017 року направив на адресу Управління заяву та чистий бланк трудової книжки з проханням зробити запис про його звільнення 20 грудня 2016 року. Вважає, що запис у трудовій книжці могло зробити лише управління, оскільки це визначено пунктом 3 Наказу Міністерства освіти і науки України № 629-к від 30 листопада 2016 року. Після свого звернення аж до 30 листопада 2018 року позивач не отримував від управління жодних відповідей на своє звернення.

Оскільки, в день звільнення, 20 грудня 2016 року трудову книжку ОСОБА_1 не отримав, а отримав лише 30 листопада 2018 року, тому вважає, що за вказаний період має місце затримка видачі працівникові роботодавцем трудової книжки, у звязку з чим наявні підстави до стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі середнього заробітку на підставі положень ч. 4 ст. 235 КЗпП України.

Також, вважає необґрунтованими висновки суду про відсутність вини роботодавця щодо видачі книжки, оскільки обовязок вручити працівникові трудову книжку виникає у власника чи уповноваженого ним органу в день звільнення працівника, а будь-яке прострочення його виконання не з вини працівника спричиняє право у останнього вимагати сплату роботодавцем компенсації згідно вимог ч. 4 ст. 235 КЗПП України.

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзивах, що надійшли від Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації та ДНЗ «Канівське професійне училище» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначено, що апеляційна скарга останнього не містить обгрунтованих мотивів, які б давали суду можливість зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Вказано, що суд, при ухваленні рішення правильно застосовано норми постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», оскільки: по-перше, постанова є чинним актом, по-друге має вищу юридичну силу ніж наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Крім того, зазначено, що вина відповідачів у справі щодо ненадання позивачу трудової книжки не є доведеною, оскільки Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації у визначеному законом порядку намагалося неодноразово здійснити вручення трудової книжки ОСОБА_1, однак він не виявив зацікавленості в її отриманні та не отримував її поштовою кореспонденцією, навіть на зазначеною в своїй заяві адресою. Крім того, позивач перебуваючи на посаді директора училища 20 грудня 2016 року не надаючи комісії Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації або відповідальній особі за ведення трудових книжок училища трудової книжки для внесення в неї запису, своїми діями перешкоджав виконанню управлінням доручення визначеного п. 3 наказу Міністерства освіти і науки України від 30 листопада 2016 року № 629-к.

Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації та ДНЗ «Канівське професійне училище» вважають, що рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі. Надано сторона у справі можливість подати відзив на апеляційну скаргу у відповідності до ст.. 360 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року встановлено, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі предметом позову якої є спір, який випливає з трудових відносин.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що випливають з трудових відносин.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Встановлено, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 18 квітня 2019 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

2. Мотивувальна частина

Судом першої інстанції встановлено, що позивача ОСОБА_1 з 20 грудня 2011 року було призначено за результатами конкурсного відбору на посаду директора училища строком на 5 років.

30 листопада 2016 року Міністерством освіти і науки України було винесено Наказ № 629-к про звільнення ОСОБА_1 з 20 грудня 2016 року з посади директора ДНЗ «Канівське вище професійне училище» згідно з п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом 3 вказаного наказу міністерства освіти і науки України № 629-к від 30 листопада 2016 року зобовязано управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації: довести до відома ОСОБА_1 та колективу училища; зробити відповідний запис у трудовій книжці та видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку разом з копією цього наказу у день звільнення; забезпечити проведення з ОСОБА_1 усіх розрахунків у порядку і строки, передбачені законодавством.

20 грудня 2016 року було складено акт комісією у складі ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 не надав свою трудову книжку для внесення в неї запису про звільнення у звязку з закінченням строку контракту.

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 направлено до управління освіти і науки Черкаської облдержадміністрації заяву з наступним текстом: «відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 30 листопада 2016 року № 629-к про моє звільнення прошу внести запис в мою трудову книжку та надіслати мені за вказаною адресою. До заяви додаю бланк трудової книжки». Дана заява підтверджує факт знаходження трудової книжки в самого позивача, яку він отримав в інспектора відділу кадрів ДНЗ «Вище професійне училище» ОСОБА_2, що і було нею підтверджено в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні трудову книжку ОСОБА_1 10 листопада 2017 року рекомендованим листом було відправлено на адресу, вказану в заяві. Проте лист повернувся на адресу управління з відміткою про повернення «за закінченням терміну зберігання».

23 березня 2018 року ОСОБА_1 було направлено лист з повідомленням про те, що заповнену трудову книжку, яка знаходиться на зберіганні в управлінні освіти і науки обласної державної адміністрації, він може забрати особисто за адресою м. Черкаси, вул. Бидгощська, 38/.

29.11.2018 на адресу ОСОБА_1 було надіслано курєрською доставкою трудову книжку.

Позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за затримку у видачі трудової книжки в розмірі 242 168,94 грн., посилається на те, що в день його звільнення, а саме 20 грудня 2016 року, йому не було видано трудову книжку, яку він отримав 30 листопада 2018 року.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України контракт може бути укладено лише в письмовій формі.

Кабінет Міністрів України постановою від 19 березня 1994 року затвердив Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників, пунктом 10 якого визначено, що у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов'язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Крім того, позивачу було достеменно відомо про те, що останнім робочим днем згідно з умовами контракту, який він підписав було 20 грудня 2016 року.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

До трудової книжки вносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 4 та 5 ст. 48 КЗпП України).

Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, визначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 ЦПК України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз вищевказаного положення закону свідчить про те, що для його застосування необхідна наявність таких складових: затримка у видачі трудової книжки, вина власника або уповноваженого ним органу у цій затримці.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд мотивував свої висновки встановленими обставинами справи, а саме тим, що Наказом Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації № 375-к/ос від 20 грудня 2016 року бухгалтерії ДНЗ «Канівське вище професійне училище» доручено провести повний розрахунок з ОСОБА_1 На виконання даного наказу ДНЗ «Канівське вище професійне училище» з позивачем було проведено повний розрахунок, що сторонами не заперечується, однак у день звільнення не було видано трудову книжку. Позивач не спростував ту обставину, що трудова книжка знаходилася весь час у нього, оскільки видана була йому за його усною вказівкою, як керівника, інспектором відділу кадрів ОСОБА_2 для подальшого надання її до Головного управління освіти і науки, молоді та спорту Черкаської ОДА. В день звільнення ОСОБА_1 з посади в присутності комісії його було ознайомлено з наказом про звільнення, проте внаслідок відсутності трудової книжки у відділі кадрів не було зроблено запис про звільнення та не було видано оригінал книжки. В присутності комісії ОСОБА_1 було запропоновано видати дублікат трудової книжки, проте позивач відмовився від даної пропозиції.

В звязку з встановленими комісією обставинами, 20 грудня 2016 року було складено акт комісією у складі відповідальних осіб ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 не надав свою трудову книжку для внесення в неї запису про звільнення у звязку з закінченням строку контракту (а.с. 62).

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 погодив своєю заявою можливість надіслання трудової книжки поштовою кореспонденцією на вказану в заяві адресу.

Оскільки була наявна письмова заява позивача про можливість надсилання трудової книжки поштою, тому відповідач у відповідності до пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 неодноразово намагався вручити ОСОБА_1 його трудову книжку, надсилавши 10 листопада 2017 року її рекомендованим цінним поштовим повідомленням. Однак, лист від 10 листопада 2017 року повернувся на адресу управління з відміткою про повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 59, 84-85). Також, 23 березня 2018 року ОСОБА_1 направлявся лист про те, що заповнену трудову книжку, яка знаходиться на зберіганні в управлінні освіти і науки обласної державної адміністрації, він може особисто забрати за адресою: м. Черкаси, вул. Бидгощська, 38/1 м. Черкаси. Вказаний лист залишений без реагування позивачем. Лише з третьої спроби, курєрською службою 298 листопада 2018 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано трудову книжку та вручено останньому.

Крім того, суд при вирішенні справи враховує наступне.

Згідно з п. 3 Постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», Інструкція ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах, організаціях, а при звільненні працівника, трудова книжка видається йому під розписку. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, п. 1.3 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 при працевлаштуванні працівник зобовязаний подати трудову книжку.

В період з 05 листопада 2010 року до 28 квітня 2011 року ОСОБА_1 працював заступником начальника Головного управління освіти і науки обласної державної адміністрації. Сторони не заперечили тієї обставини, що трудова книжка в цей період зберігалася у Головному управлінні відповідно до вимог чинного законодавства. У звязку із звільненням, відповідно до розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 28 квітня 2011 року № 119 у день звільнення 28 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, про що є відмітка у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них Головного управління.

З 24 травня 2011 року наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 23 травня 2011 року № 239-к ОСОБА_1 призначено заступником директором з навчально-виробничої роботи державного навчального закладу «Канівське вище професійне училище» та виконуючим обовязки директора училища. Відповідно до запису у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них училища (№ 954 від 29 квітня 2011 року) ОСОБА_1 надав свою трудову книжку відповідальній особі училища. З 20 грудня 2011 року позивача призначено директором училища.

Разом з тим, інспектором відділу кадрів державного навчального закладу «Канівське вище професійне училище» ОСОБА_1 особисто була видана трудова книжка для подальшого надання її до Управління освіти і науки, молоді та спорту Черкаської ОДА. Про даний факт інспектором відділу кадрів ОСОБА_2 за записом № 954 в колонці № 12 Книги обліку та руху трудових книжок і вкладишів до них було зроблено відповідний запис.

У Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них Головного управління факт подання ОСОБА_1 трудової книжки до Головного управління не зафіксовано.

Колегія суддів враховує, що предметом позовних вимог є стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Основною вимогою для такого стягнення є доведеність двох важливих факторів - це затримка у видачі трудової книжки та вина власника або уповноваженого ним органу у цій затримці.

Саме на сторін у справі покладається обовязок довести чи спростувати зазначені обставини.

Факт затримки видачі трудової книжки сторонами не оспорюється і дійсно, станом на момент звільнення ОСОБА_1 20 грудня 2016 року трудова книжка йому видана не була.

Однак, матеріали справи не містять підтверджуючих даних наявності вини власника або уповноваженого органу в цій затримці. Позивач був ознайомлений в присутності створеної наказом Черкаської ОДА № 319 від 16 грудня 2016 року комісії з наказом про своє звільнення. Всі належні розрахунки та виплати при звільненні проведені з позивачем.

В звязку з не виявленням трудової книжки ОСОБА_1 в присутності цієї ж комісії він відмовився отримати дублікат такої книжки.

Крім того, надавши заяву про отримання трудової книжки поштою, зазначивши при цьому адресу направлення, не виявив зацікавленості в її отриманні, про що свідчать поштові відправлення про невручення кореспонденції за закінченням терміну зберігання, хоча відповідач 10 листопада 2017 року, 23 березня 2018 року направляв її на адресу позивача. Вручити трудову книжку вдалося лише після прийняття рішення про вручення трудової книжки за допомогою курєрської служби доставки цінних паперів 30 листопада 2018 року. Сам позивач після надсилання заяви від 11 жовтня 2017 року про отримання книжки поштою не надав суду доказів про те, що звертався до управління щодо особистого її отримання та не надав суду доказів письмового звернення до відповідача стосовно невиконання його вищевказаної заяви.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач. Та дійшов правильного висновку про те, що сам по собі факт невидачі трудової книжки не є підставою для стягнення з відповідача стягнення середнього заробітку за час її затримки, оскільки не було доведено вини відповідачів у наявності в них умислу щодо неправомірного порушення прав позивача.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Канівське вище професійне училище», Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2019 року.