Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
24 квітня 2019 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд в складі :
головуючого Малярчука В.В.
при секретарі Зіньковській Н.Д.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ЕМПАІР» про стягнення (повернення) грошових коштів,-
Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи не повідомив суд про причини своєї неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити частково, оскільки судом встановлено наступне :
Після чого, відповідач зобов'язувався до 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 доставити вищезазначений трактор, а у випадку несвоєчасної поставки, зобов'язався виплатити штрафні санкції у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки поставки Товару.
Згідно довідки про рух коштів виданої «Ощадбанком» від 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 переведено кошти в сумі 6000 грн. на номер рахунку отримувача - ТОВ „ЕМПАІР".
Згідно з повідомленням від 02 січня 2019 року Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві адресованого ОСОБА_1 про те, що його заяву розглянуто про невиконання умов договору представниками ТОВ «ЕМПІР», що мало місце 07 листопада 2018 року, встановлено, що на момент розгляду даного звернення не було надано договір чи його копію щодо доставки транспортного засобу. Також на момент розгляду встановити місце знаходження представників ТОВ «ЕМПАІР» не надалося можливим. Крім того, у даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правового характеру вирішення яких не належить до компетенції Національної поліції. Для вирішення питань цивільно-правового характеру рекомендовано йому звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення.
Таким чином було виконані всі зобов'язання покладені договором на покупця до отримання предмету договору, а саме сплачені платежі.
Однак, відповідачем не передано позивачу предмета договору у строк та на умовах, передбачених договором.
Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). При визнанні правочину (договору) неукладеним можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Окрім того ч. 1 ст. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Також ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Однак, позивач у позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ЕМПАІР» пеню в розмірі 7 042 гривень за несвоєчасне виконання зобов'язань.
Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У законодавстві та судовій практиці зазвичайно виділяють так звані договірну та законну неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, і, як правило, її розмір, умови застосування і т.п. визначається виключно за їх розсудом.
Позивачем не представлено суду доказів, які б обґрунтовували під- ставність позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 18 % за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення, так як зі змісту позовної заяви не можна зробити висновку про встановлення під час укладення усного договору сторонами за їх згодою неустойки у виді пені у розмірі 18 %. У звязку з чим позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 7042 грн. за несвоєчасне виконання зобовязань до задоволення не підлягають.
У решті позову слід відмовити, у звязку з безпідставністю позовних вимог.
Керуючись статтями ст.263, 265 ЦПК України, статті 10, 23, 203, 651, 652, 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ЕМПАІР» про стягнення (повернення) грошових коштів задоволити частково.
У решті позову відмовити, у звязку з безпідставністю позовних вимог.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК