Провадження № 6/389/23/19
ЄУН 389/423/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Тьор Є.М.,

при секретарі Пахуті Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам'янка Кіровоградської області заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу, виданого Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області 27 лютого 2019 року таким, що не підлягає виконанню, як виданий помилково.

В обґрунтування вимог зазначив, що стягувач подала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання трьох дітей сукупно у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) платника (боржника) до повноліття дітей, однак судовим наказом Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2019 року, ЄУН №389/423/19 стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі половини (1/2) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну днгину, а в подальшому у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Однак, така вимога не може бути розглянута в порядку наказного провадження, оскільки судовим наказом на утримання трьох дітей стягнуто аліменти у сукупному розмірі (1/2+1/2+1/2) частини заробітку (доходу) платника щомісячно що становить 150% від моєї заробітної плати, а в подальшому у сукупному розмірі (1/3 + 1/3) частини заробітку (доходу) платника щомісячно що становить 60% від його заробітної плати, а тому судовий наказ слід вважати виданим помилково, оскільки він не відповідає нормам СК та ЦПК України.

Крім того, заявник вказав, що про розгляд заяви та під час винесення судового наказу його повідомлено не було, участі у справі він не приймав. Судовий наказ особисто не отримував, поштове повідомлення з судовим наказом отримав 16 березня 2019 року від матері ОСОБА_6 за адресою її проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 'янка. Зазначив, що за вказаною адресою він не проживає та не зареєстрований.

Заявник (боржник) в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Стягувач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

З урахуванням положень частини 3 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 173 Цивільного процесуального кодексу України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За частиною 2 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини.

Судом достовірно встановлено, що 27 лютого 2019 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської областіу спосіб, передбачений ЦПК України, видав судовий наказ ЄУН 389/423/19 (провадження №2-н/389/22/19), яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі половини (1/2) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до повноліття ОСОБА_3, тобто до 13 липня 2031 року, а потім у розмірі однієї третини (1/3) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до повноліття ОСОБА_4, тобто до 03 лютого 2033 року, після чого у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття ОСОБА_5, тобто до 20 листопада 2036 року, розпочавши стягнення з 08 лютого 2019 року.

У заяві посилаючись на положення п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, заявник помилково трактуючи дані на власний разсуд стверджував, що в силу зазначених вимог закону, заявник має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів у розмірі однієї другої заробітку (доходу) платника аліментів на утримання трьох і більше дітей та судовий наказ видається про стягнення аліментів у розмірі однієї другої заробітку (доходу) платника аліментів на утримання трьох і більше дітей, а не на кожну дитину та у розмірі 1/3 на двох дітей, а не на кожну дитину. Тому, вимога щодо стягнення половини (1/2) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну днгину, а в подальшому у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину не може бути розглянута в порядку наказного провадження, оскільки судовим наказом на утримання трьох дітей стягнуто аліменти у сукупному розмірі (1/2+1/2+1/2) частини заробітку (доходу) платника щомісячно, що становить 150 % від моєї заробітної плати, а в подальшому у сукупному розмірі (1/3 + 1/3) частини заробітку (доходу) платника щомісячно що становить 60 % від моєї заробітної плати, а тому судовий наказ слід вважати виданим помилково, оскільки він не відповідає нормам СК та ЦПК України.

Статтею 161 ЦПК України, встановлено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ.

Так, згідно ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Визначаючи зазначеними положеннями закону розмір аліментів на одну, двох та трьох і більше дітей, законодавець встановив граничний можливий розмір аліментів, незалежно від частки заробітку (доходу), яка підлягатиме стягненню у кожному конкретному випадку - не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Наприклад, якщо місячний заробіток (дохід) боржника становить 150000 грн., а судовим наказом з останнього стягнуто аліменти на утримання трьох малолітніх дітей (скажімо до 6 років) у розмірі половини (1/2) заробітку (доходу) платника аліментів то дана становитиме 75000 грн.. При цьому, розмір аліментів на кожну дитину не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а даний, зокрема, на дітей віком до 6 років згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня 2019 року становить - 1626 гривень. Таким чином, в даному випадку максимально можливий місячний розмір аліментів на одну дитину становитиме 16260 грн. та відповідно на трьох дітей 48780 грн., а не половину (1/2) заробітку (доходу) платника аліментів, яка становить 75000 грн..

Крім цього, знову помилково посилаючись на положення п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, заявник стверджував, що судом не враховано окремі права третьої особи ОСОБА_2, яка є заінтересованою особою на предмет спору щодо розміру аліментів, оскільки рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2019 рокуу справі ЄУН №389/64/19, яке набрало законної сили до винесення судового наказу від 27 лютого 2019 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення сином ОСОБА_5.

Так, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Стаття 85СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Так, частиною 4 статті 84СК України регламентовано умову виникнення права дружини на утримання, зокрема, у разі проживання з нею дитини можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходив з того, що відповідач є працездатною особою, і його дохід за 2018 рік склав 152282 грн. 58 коп. (а.с.28-29). У звязку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач немає змоги працювати і утримувати себе, а в добровільному порядку питання щодо утримання дружини сторони не вирішили. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присудив кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці, відповідач суду не надав, тому в наявності були всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення їх дитиною трирічного віку. При цьому, право матері на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, не виключає можливості стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі передбаченому чинним законодавством.

Стосовно твердження заявника, що його не було повідомлено про розгляд заяви, тому під час винесення судового наказу участі у справі він не приймав, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.167 ЦПК України, розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

У заяві заявник також посилався на те, що судовий наказ особисто не отримував, поштове повідомлення з судовим наказом отримав 16 березня 2019 року від матері ОСОБА_6 за адресою її проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 'янка та стверджував, що за вказаною адресою він не проживає та не зареєстрований.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом пяти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу (ч.9 ст.165 ЦПК України).

Матеріалами цивільної справи ЄУН 389/423/19 (провадження 2-н/389/22/19) встановлено, що згідно довідки Григорівської сільської ради Братського району Миколаївської області, наданої на запит суду за вих. №15 від 19 лютого 2019 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований та проживає у будинку №1, розташованому по вулиці Садова у селі Антонівка Братського району Миколаївської області (а.с.13).

З урахуванням наведеного та враховуючи, що оскаржуваний судовий наказ виданий відповідно до положень ст.161 ЦПК України та відповідає вимогам ст.168 ЦПК України, відсутні законні підстави вважати його помилково виданим, а тому у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,слід відмовити.

При цьому, слід звернути увагу, що відмова у задоволенні заяви жодним чином не порушує права заявника (боржника) на доступу до суду, оскільки, останній має право звернутись до суду з позовною заявою порушивши в суді провадження в своїх інтересах, зокрема, щодо зменшення розміру аліментів, у відповідності до положень ч.1 ст.192 СК України, згідно якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст.161, 173, 258-260, 353, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області Є ОСОБА_7