Ухвала

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 748/2827/17

провадження № 61-6784ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення допомоги по вагітності та пологам,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення допомоги по вагітності та пологам.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 19 квітня 2017 року між нею та адвокатом ОСОБА_2 укладено трудовий договір. На підставі зазначеного договору та наказу від 18 квітня 2017 року № 1 ОСОБА_1 прийнято на роботу помічником адвоката. Відповідно до наказу від 22 травня 2017 року № 2 ОСОБА_1 надано відпустку по вагітності та пологам на підставі заяви та листа непрацездатності. ОСОБА_2 відкрила у банку на ім'я ОСОБА_1 окремий рахунок та 08 серпня 2017 року подала заяву-розрахунок до Чернігівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області для здійснення виплати допомоги по вагітності та пологам.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 була зменшена нарахована їй сума матеріального забезпечення через неврахування робіт за цивільно-правовими договорами, укладеними за основним місцем роботи та роботи за сумісництвом, з яких були сплачені страхові внески, а саме: єдиний страховий внесок у розмірі 22 відсотки від суми отриманого доходу та обрахований страховий стаж.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, сума допомоги по вагітності та пологам, яка мала бути виплачена ОСОБА_1, становила 109 093 грн 33 коп.

Зазначену суму допомоги ОСОБА_2 мала нарахувати та зазначити в заяві-розрахунку, та передати її до Чернігівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області для виплати відповідно до вимог статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд зобов'язати ОСОБА_2 нарахувати та перерахувати їй допомогу по вагітності та пологам у розмірі 109 093 грн 33 коп., отриману від Чернігівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області як допомогу по вагітності та пологам, стягнути з Чернігівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на її користь допомогу по вагітності та пологам у розмірі 109 093 грн 33 коп. шляхом перерахування на окремий рахунок у банку, відкритий ОСОБА_2

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, та апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходили із того, що правомірність відмови Чернігівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області адвокату ОСОБА_2 у фінансуванні для надання матеріального забезпечення по вагітності та пологах ОСОБА_1 на суму 109 093 грн 33 коп. підтверджена судовими рішеннями у справі № 825/1721/18 за позовом ОСОБА_2 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язанням вчинити певні дії.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року - 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 109 093 грн 33 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі зазначено, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

За змістом підпунктів а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Посилаючись на наявність зазначеної обставини, ОСОБА_1, разом з тим, не додано до касаційної скарги доказів, які б її підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2018 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк