Справа №731/63/19
Провадження №2/731/53/19

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2019 року Варвинський районний суд Чернігівської області
в складі судді Семенченка О.М.,
з участю секретаря Трохименко Т.І.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Варва за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування наказу про винесення догани, наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі, -
07 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ №21-к від 21 січня 2019 року про винесення догани за невиконання наказу директора їй, фахівцю з матеріально-технічного забезпечення;
- визнати незаконним та скасувати наказ №23-к від 29 січня 2019 року про звільнення з роботи за невиконання трудових обовязків її, інженера з охорони праці;
- поновити її на посаді інженера з охорони праці та на посаді фахівця з матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області.
Позивачка також просить стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 січня 2018 року її було прийнято на роботу в Комунальне підприємство «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області на посаду інженера з охорони праці. Того ж дня, наказом начальника підприємства ОСОБА_1 була призначена за сумісництвом на посаду фахівця з матеріально-технічного забезпечення. В липні 2018 року позивача було призначено відповідальною особою за проведення тендерних закупок через систему «Прозоро».
У звязку з призначенням відповідальною особою за проведення тендерних закупок вона вимагала від керівництва проведення навчання в системі «Прозоро», проте навчання відносно неї по даній системі організовано не було.
21 січня 2019 року директор КП «Господар» своїм наказом призначив позивачку відповідальною особою за закупівлю електричної енергії через систему «Прозоро», проте своєї згоди на виконання цих обовязків вона не давала, оскільки не проходила відповідного навчання, і від підпису про ознайомлення з наказом відмовилася. Про це було складено акт і вона написала письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції. Через це 21 січня 2019 року наказом директора КП «Господар» позивачці була винесена догана, як фахівцю з матеріально-технічного забезпечення, за невиконання наказу директора.
29 січня 2019 року позивачку, як інженера з охорони праці, було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за невиконання трудових обовязків. Цього ж дня ОСОБА_1 було видано трудову книжку серії АХ №886094, в якій було здійснено запис №7 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого, інженера з охорони праці звільнено з роботи за невиконання трудових обовязків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Позивачка ОСОБА_1 вважає, що до неї було незаконно застосовані дисциплінарні стягнення, посилаючись на те, що розірвання трудового договору, у відповідності з ч. 1 ст. 40 КЗпП України, можливе лише за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Проте, позивачка стверджує, що вона систематичних порушень трудової дисципліни не допускала, як і не допускала порушень трудової дисципліни взагалі, а тому вона була змушена звернутися до суду за захистом порушених прав.
21 березня 2019 року через канцелярію суду відповідачем був поданий відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що 23 січня 2018 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в Комунальне підприємство «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області на посаду інженера з охорони праці та за сумісництвом фахівцем матеріально- технічного забезпечення. 04 липня 2019 року наказом №42 інженера з охорони праці ОСОБА_1 було призначено відповідальним секретарем тендерного комітету. Після чого головою тендерного комітету ОСОБА_5 було дано розпорядження ОСОБА_1 як відповідальному секретарю тендерного комітету провести процедуру закупівлі електроенергії через систему «Прозоро». На виконання зазначеного розпорядження 17 січня 2019 року ОСОБА_1 подала протокол №12 від 17 січня 2019 року для підписання членам комітету, проте з причин внесення до нього недостовірних даних цей протокол підписаний не був. Доопрацьованого протоколу для підпису подано не було і через це процедура закупівлі електроенергії не була розпочата. Після чого, головою тендерного комітету було прийняте рішення про винесення наказу №3 від 18 січня 2019 року «Про призначення відповідальної особи по закупівлі електроенергії», про що було повідомлено ОСОБА_1, проте від підпису про ознайомлення вона відмовилася.
Відповідач вказує, що при винесенні наказу про догану було допущено помилку та застосовано дисциплінарне стягнення як фахівцю з матеріально-технічного забезпечення, а не як інженеру з охорони праці.
Після того, проводилися збори тендерного комітету 23 січня 2019 року та 25 січня 2019 року, проте протоколи підписані не були. 29 січня 2019 року на зборах тендерного комітету вирішувалося питання непроведення процедури закупівлі електроенергії та незабезпечення підприємства талонами на пальне у встановлений термін, що було покладено на ОСОБА_1 У звязку з черговим невиконанням позивачем трудових обовязків, що призвело до простою техніки та порушення графіків роботи підприємства, було прийнято рішення про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України, про що винесено наказ №23-к від 29 січня 2019 року.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона була прийнята на роботу в КП «Господар» на 50% окладу інженером з техніки безпеки та на 50% окладу за сумісництвом на посаду фахівця з матеріально-технічного забезпечення. Ці посади вона обіймала до дня звільнення. Наказ про звільнення №23-к від 29 січня 2019 року винесено з порушенням вимог законодавства. В наказі не зазначено які саме трудові обовязки не виконувала, оскільки трудові обовязки виконувала добросовісно. Крім того, від неї не зажадали надати пояснення.
Наказ №21-к від 21 січня 2019 року про оголошення догани вважає незаконним через відсутність своєї вини у невиконанні наказу директора, який поклав на неї додаткові обовязки, не обумовлені трудовим договором, на виконання яких вона не має достатньої кваліфікації.
Представник відповідача ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги не визнала та надала пояснення, аналогічні змісту відзиву, а також зазначила, що наказ про звільнення ОСОБА_1 №23-к від 29 січня 2019 року винесений з помилками, які не можуть суттєво вплинути на його наслідки, а також ці помилки може виправити суд.
Заслухавши доводи позивачки та її представника, а також представника відповідача, дослідивши надані сторонами у справі та витребувані судом докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
15 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою на імя директора КП «Господар» з проханням прийняти її на роботу інженером з охорони праці з 23.01.2018 року по 23.07.2018 року за строковим договором (а.с. 86).
Наказом директора КП «Господар» №16-к від 22 січня 2018 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду інженера ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області з 23 січня 2018 року по 23 липня 2018 року, з оплатою 50% окладу (а.с. 88).
Наказом КП «Господар» №17-к від 23 січня 2019 року ОСОБА_1, інженеру з охорони праці, за її згоди, доручено з 23 січня 2018 року по 23 липня 2018 року виконання трудових обовязків фахівця з матеріально-технічного забезпечення, з оплатою праці в розмірі 50% окладу за вакантною посадою в порядку внутрішнього сумісництва (а.с. 31). При цьому, позивачка ОСОБА_1 23 січня 2018 року звернулася з письмовою заявою про свою згоду щодо покладення на неї обовязків фахівця з матеріально-технічного забезпечення за строковим договором до 23 липня 2018 року (а.с. 87).
Відповідно до посадової інструкції фахівця з матеріально-технічного забезпечення покладені наступні обовязки:
- організовує забезпечення підприємства всіма необхідними для його виробничої діяльності матеріальними ресурсами необхідної якості і їх раціональне використання з метою скорочення витрат виробництва й одержання максимального прибутку;
- керує розробкою проектів перспективних і поточних планів і балансів матеріально-технічного забезпечення виробничих програм, ремонто-експлуатаційних потреб підприємства і його підрозділів, а також забезпечення необхідними виробничими запасами на основі визначення потреб у матеріальних ресурсах з використанням прогресивних норм витрати;
- вишукує джерела покриття цієї потреби за рахунок внутрішніх ресурсів;
- забезпечує узгодження умов і термінів постачань, вивчає можливість і доцільність встановлення прямих довгострокових господарських звязків по постачанню матеріально-технічних ресурсів;
- контролює строки та вживає заходів своєчасному отриманню дозволів та ліцензій для діяльності підприємства;
- забезпечує доставку матеріальних ресурсів з відповідною до них документацією відповідно до передбачених в договорах термінів, контроль їх кількості і комплектності і збереження на складах підприємства;
- забезпечує складання встановленої звітності про виконання плану матеріально-технічного забезпечення підприємства;
- виконує інші вказівки керівника підприємства (а.с. 41-42).
Після чого, ОСОБА_1 призначено відповідальним секретарем в складі тендерного комітету КП «Господар» для організації та проведення процедур закупівлі, що підтверджується наказом КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області від 04 липня 2018 року №42 (а.с. 32-34).
Відповідно до положення про тендерний комітет КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області на секретаря комітету покладені наступні обовязки:
- ведення та оформлення протоколів засідань комітету;
- оперативне інформування членів комітету стосовно організаційних питань його діяльності;
- за дорученням голови комітету виконання іншої організаційної роботи;
- зберігання документів щодо здійснення публічних закупівель;
- дотримання вимог законодавства з питань діловодства під час робот із документами;
- розміщення інформації про публічні закупівлі на веб-порталі Уповноваженого органу через авторизовані електронні майданчики, ведення переговорів щодо публічних закупівель;
- виконання інших повноважень відповідно до законодавства (а.с. 35-37).
18 січня 2019 року наказом директора КП «Господар» №3, ОСОБА_1 як фахівця з матеріально-технічного забезпечення, призначено відповідальною за проведення закупівель електроенергії через систему «Прозоро». Та зазначено, що закупівлю необхідно здійснити в термін до 18 січня 2019 року (а.с. 38). ОСОБА_1В відмовилася від ознайомлення з зазначеним наказом через недостатню кваліфікацію у виконанні покладених на неї обовязків. Також, вона повідомила, що не взяла на себе відповідальність за проведення закупівель електроенергії через систему «Прозоро» у звязку з недостатньою інформацією, яка була їй надана (а.с. 53).
Наказом директора КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області від 21 січня 2019 року №21-к, ОСОБА_1, як фахівцю з матеріально-технічного забезпечення за невиконання наказу директора КП «Господар», винесено догану (а.с. 9).
Оскільки ОСОБА_1 не було достатньо компетентна у виконанні покладеного на неї обовязку та не володіла належною інформацією, вона була змушена повідомити керівника про даний факт, з метою уникнення неправильного виконання покладених на неї обовязків.
Також, слід зазначити, що повідомивши керівника про некомпетентність у виконанні зазначених завдань, вона діяла з метою уникнення неналежного виконання покладених на неї обовязків. За цих обставин, керівництву необхідно було вирішити питання про набуття належної кваліфікації зазначеного працівника, оскільки у посадових інструкціях, як фахівця з матеріально-технічного забезпечення так і інженера з охорони праці не встановлено обов'язку уміння користування системою «Прозоро», або вирішити питання про невідповідність працівника займаній посаді чи виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, які перешкоджають продовженню даної роботи. У зв'язку з цим, винесення наказу директором КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області від 21 січня 2019 року №21-к не є правомірним.
Після чого, 23 січня 2019 року та 25 січня 2019 року відбувалося засідання тендерного комітету КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської, щодо затвердження змін до річного плану закупівель на 2019 рік, проте затвердження змін до річного плану закупівель на 2019 рік не відбулося. На підставі чого, комісією в складі тендерного комітету були складені акти, а саме, - акт від 23 січня 2019 року де вказано, що ОСОБА_1 володіє необхідною інформацією, щодо проведення закупівлі, а її твердження про неможливість розроблення плану закупівлі у звязку з відсутністю зазначеної інформації є безпідставним (а.с. 56, 58), та акт від 25 січня 2019 року, де вказано, що затвердження змін до річного плану закупівель на 2019 рік не був наданий для підпису, з тих причин, що члени тендерного комітету 25 січня 2019 року не збиралися (а.с. 60).
Проте, враховуючи обовязки, які покладені на секретаря комітету, згідно з положенням про тендерний комітет КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області, слід зазначити, що на секретаря не покладений обовязок розробляти річний план закупівель.
На підставі наказу директора КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської від 29 січня 2019 року №23-к, ОСОБА_1 інженера з охорони праці було звільнено за невиконання трудових обовязків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 62).
Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним (без поважних причин) і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Отже, враховуючи зміст позову та вимоги п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_1 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.
Також необхідно звернути увагу, що причиною звільнення ОСОБА_1 вказана підстава невиконання трудових обов'язків, без зазначення систематичного характеру, без зазначення, що невиконання трудових обовязків було допущено працівником без поважних причин обов'язків, крім того, не зазначено які саме трудові обовязки не були виконані - покладені на нього трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку що в цілому не відповідає вимогам п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Виходячи з обставин, зясованих судом, суд приходить до переконання, що посилання відповідача на ту обставину, що позивачка ОСОБА_1 не виконала розпорядження та наказу директора щодо закупівлі електроенергії не може бути визнано порушенням трудової дисципліни, оскільки наказом №3 від 18 січня 2019 року, яким ОСОБА_1, фахівця з матеріально-технічного забезпечення було призначено відповідальною за проведення закупівель електричної енергії через систему «Прозоро» (закупівлю здійснити в термін до 18 січня 2019 року), покладалися обовязки, на виконання яких позивачка згоди не давала, її посадовими обовязками це також не обумовлено (а.с.38).
Більше того, ОСОБА_1 пояснювальною запискою від 21 січня 2018 року повідомляла директору КП «Господар» про її недостатню кваліфікацію у виконанні функцій з закупівель електричної енергії через систему «Прозоро» та відсутність у неї належної для цього інформації (а.с. 53). 22 січня 2019 року позивачка ОСОБА_1 в службовій записці на імя директора КП «Господар» також доповідає про необхідність підготовки документів спеціалістами підприємства, через відсутність яких неможливо розмістити річний план закупівлі на 2019 рік в системі «Прозоро» (а.с. 100).
Посилання відповідача на настання економічно не вигідних наслідків від невиконання наказу директора підприємства ОСОБА_1 є некоректним, оскільки у відповідності з Положенням про тендерний комітет КП «Господар», метою створення комітету є організація та проведення процедури закупівель на засадах колегіальності та неупередженості (п. 5). Керівництво роботою комітету здійснює його голова та має право на підписання договорів на закупівлю (п.2.3). Засідання комітету скликаються головою комітету (п.2.5). Голова комітету організовує роботу комітету, пропонує порядок денний засідання комітету, веде засідання комітету, персонально відповідає за виконання покладених на комітет функцій (а. с. 35-37). Тому наказ від 18 січня 2019 року покладання відповідальності за проведення закупівель електроенергії через систему «Прозоро» на ОСОБА_1 та здійснення закупівлі до 18 січня 2019 року слід визнати недійсним.
За таких обставин суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 не виконала розпорядження чи наказу директора підприємства з причин, які від неї не залежать, а тому визнає це поважною причиною, що виключає її вину.
Окрім того, ураховуючи положення ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни. Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково, він знову вчинив проступок на роботі. Проте, як вказано вище, суд критично ставиться до застосування дисциплінарного стягнення у формі догани від 21 січня 2019 року.
Разом із тим, у наказі про звільнення позивача не зазначено, яке порушення трудової дисципліни вчинене ОСОБА_1 після винесення наказу від 21 січня 2019 року про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що стало підставою для його звільнення.
Слід зазначити, що статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, роботодавцем не було з'ясовано за яких обставин вчинено дисциплінарний проступок, його вину, цим самим не виконано вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України, а саме - не з'ясовано причини невиконання покладених на робітника обов'язків.
Суд зазначає, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України .
Проте в судовому засіданні не було доведено відповідачем винність та системність порушень трудової дисципліни ОСОБА_1, а тому суд зазначає, що наказ КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області від 21 січня 2019 року №21-к містить лише загальне формулювання, що не може бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнає наказ про звільнення незаконним.
Посилання представника відповідача на допущену помилку при написанні наказу №23-к від 29 січня 2-19 року про звільнення з роботи ОСОБА_1, інженера з охорони праці, за невиконання трудових обовязків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, яка може бути виправлена судом, а також те, що наказ №24-к від 29 січня 2019 року про звільнення ОСОБА_1, фахівця з матеріально-технічного забезпечення, за систематичне невиконання трудових обовязків, п.3 ст.40 КЗпП України був виданий вірно (а.с.101), не ґрунтується на доказах та суперечить обставинам справи.
Як суд уже відмічав, наказ №23-к був виданий з порушенням закону, а тому суд не може виправити допущену помилку. Крім того, суд ставить під сумнів існування наказу №24-к, датований 29 січня 2019 року з наступних підстав.
Копію зазначеного наказу надано суду представником відповідача ОСОБА_3 після вивчення судом усіх доказів, наданих сторонами та витребуваними судом. Оскільки копії документів, наданих відповідачем, не були належним чином посвідчені, суд відклав судове засідання та зобовязав представника відповідача надати оригінали документів. І лише після тижневої перерви в судовому засіданні було надано наказ про звільнення ОСОБА_1 за №24-к, а також акт про відмову від ознайомлення з наказом.
Суд погоджується з твердженням позивачки ОСОБА_1 щодо заперечення існування такого наказу на день звернення її до суду з позовом та на день початкового розгляду справи в суді 2 квітня 2019 року, виходячи з наступного.
В трудовій книжці ОСОБА_1 запис про звільнення внесено на підставі Наказу №23-к від 29.01.2019 р. (а.с.8). Наказ №24-к зазначений не був.
В Наказі №24-к відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з ним, в той час, як в Наказі №23-к підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом виконано.
У відзиві на позовну заяву директор КП «Господар» зазначає: «На підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП було прийняте рішення про розірвання трудового договору, про що винесено наказ №23-к від 29.01.2019 року, та проведено всі передбачені законодавством розрахунки» (а.с.46). Про наказ №24-к від 29 січня 2019 року також нічого не зазначається.
Не було надано документа, який би засвідчував про вручення ОСОБА_1 копії наказу про звільнення.
За таких обставин суд приходить до переконання про виготовлення Наказу №24-к від 21 січня 2019 року працівниками КП «Господар» після звільнення ОСОБА_1 з роботи, а тому суд визнає цей доказ неналежним та недопустимим.
Оскільки звільнення позивача здійснене з порушенням норм законодавства про працю, тому ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі з виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання про задоволення вимоги і про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Так, згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,- задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Згідно довідки КП «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області від 30 січня 2019 року №77, ОСОБА_1 отримала заробітну плату за грудень 2018 року в розмірі - 6 839, 75 грн., за січень 2019 року в розмірі 6 574, 57 грн. (а.с.89).
Так, у грудні 2018 року - 20 робочих днів, у січні 2019 року, з урахуванням звільнення 29 числа, - 19 робочих днів. Середньоденний розмір заробітної плати становить 343, 96 грн.
З 29 січня 2019 року по 11 квітня 2019 року кількість робочих днів складає - 51. Таким чином визначаємо розмір середньої заробітної плати за цей період 51 х 343, 96 грн. = 17 541, 96 грн. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідно до змісту позову, позивач вказав про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 8 000 грн. Також, до суду надано договір про надання правничої допомоги від 1 лютого 2019 року, який укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, де зазначено порядок оплати за послуги з надання правової допомоги (а.с. 64-65).
У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Також, суд звертає увагу, що у відповідності ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Проте, окрім договору про надання правової допомоги, позивачем не подано до суду опису наданих адвокатом юридичних послуг та підтвердження понесення витрат ОСОБА_1 У звязку з цим, суд вважає, що в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги, слід відмовити.
Згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.
Оскільки, позивач був звільнений від сплати частини судового збору, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1536, 80 грн. Та судовий збір у розмірі 768, 40 грн. на користь позивача.
На підставі наведеного та керуючись, ст. ст. 133, 137, 141, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 40, 139, 147-149, 235, 247 КЗпП України суд
Визнати незаконним та скасувати наказ директора ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області від 21 січня 2019 року, №21-к «Про винесення догани ОСОБА_1, фахівцю з матеріально-технічного забезпечення».
Визнати незаконним та скасувати наказ директора ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської від 29 січня 2019 року №23-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1, інженера з охорони праці, за невиконання трудових обовязків».
Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці та на посаді фахівця з матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області.
Стягнути з ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 541 (сімнадцять тисяч пятсот сорок одна) гривня 96 копійок та сплачену суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, а всього 18 310 (вісімнадцять тисяч триста десять) гривень 36 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області на користь держави судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча пятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17 квітня 2019 року.

Суддя О.М. Семенченко