Справа № 344/2900/19
Провадження № 22-ц/4808/553/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1., представників органу опіки та піклування ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_5, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 Іванівнина рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 22 лютого 2019 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 28 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_4 звернулась із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_5, в обґрунтування якої зазначено, що з 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від спільного шлюбу народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.12.2010 року шлюб між ними розірвано, дочку ОСОБА_6 залишено проживати з матірю. Рішенням цього ж суду від 21.09.2011 року за її позовом стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі по 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого видано виконавчий лист. З часу розірвання шлюбу ОСОБА_5 ухиляється від виховання дочки, не піклується про її матеріальний стан, здоровя дитини, її фізичний, духовний розвиток, жодної матеріальної допомоги не надає. Крім того, дитина зазнає зі сторони батька економічного насильства, систематичного домашнього насильства, а саме психологічного жорстокого поводження. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.03.2012 року визначено порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. Після ухвалення зазначеного рішення ОСОБА_5 без її відома забирав дитину на невизначений час, жорстоко поводився з нею. Як наслідок, дитина після побачень з батьком хворіла, в подальшому відмовлялася зустрічатись з ним, однак він залякував дитину, агресивно поводився, в присутності дитини фізично знущався над своєю старшою дочкою, насильно забирав дитину з місця постійного проживання. Протягом останнього року дочка категорично відмовляється бачитись та спілкуватись з батьком. Проте, батько переслідує її, залякує, вчиняє щодо неї психологічний тиск, постійно створює конфліктні ситуації при дитині в громадських місцях, школі, на вулиці. Через систематичні переслідування в дитини погіршився стан здоровя, вона боїться відвідувати навчальний заклад, виходити в школі на прогулянку, замкнулась в собі, внаслідок чого вона змушена звертатись за допомогою до кваліфікованих спеціалістів для зменшення рівня тривожності дитини. Її звернення до органу опіки і піклування, заступника міського голови, ювенальної поліції, прокуратури м. Івано-Франківська та області протягом 2018-2019 років щодо вжиття профілактичних заходів щодо ОСОБА_5 залишилися поза увагою. За висновками психологів батькові рекомендовано знизити частоту та тривалість зустрічей з дитиною. Незважаючи на рекомендації лікарів, вжиті заходи правоохоронними органами, службою у справах дітей відповідач продовжує вчиняти психологічний тиск на дитину. Просила видати строком на шість місяців обмежувальний припис ОСОБА_5 щодо його спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) дочки; заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування) навчання, інших місць частого відвідування дитини; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з дочкою або конфліктувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. (а.с.1-7).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_5, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про видачу обмежувального припису відмовлено (а.с.90-92).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подана апеляційна скарга з мотивів неповного зясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи і ухвалення його з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд належним чином не обґрунтовує свої висновки, критично оцінює висновок про психологічне обстеження дитини від 26.10.2018 року, оскільки такий містить висновки, що базуються на припущенні, зробленому спеціалістами без участі батька за заявою матері. В порушення вимог ст.ст.76-83 ЦПК України, суд безпідставно відмовив їй в поданні належного доказу, а саме відеофайлу на диску телепередачі «Голос України», де за ініціативою батька дитина прийняла участь в програмі і психологи застерегли батька спілкуватися з дитиною.

Також зазначила, що суд безпідставно посилається на докази батька чотирирічної давності та вказує на фотосвітлини спільного проведення часу батька та доньки, квитанції побутових фінансових витрат.

На думку апелянта, суд помилково та необґрунтовано вказує, що пояснення сторін в судовому засіданні, заяви та листування, надані заявницею, в своїй сукупності засвідчують тривалі і стійкі неприязні стосунки між батьками дитини та відсутність волі батьків на досягнення компромісу в інтересах дитини. З цих підстав просить повторно дослідити наявні докази у справі, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви про видачу обмежувального припису (а.с.99-104).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.

У судове засідання не зявилися апелянт ОСОБА_4, про причини неявки не повідомила, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Від заінтересованої особи ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із перебування з 07.04.2019 року по 14.04.2019 року у відрядженні.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обовязок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав. Представники органу опіки та піклування (Служби у справах дітей) вважали апеляційну скаргу необгрунтованою, зазначили про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Вислухавши представника апелянта ОСОБА_1, представників органу опіки та піклування ОСОБА_2 та ОСОБА_3, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 29.01.2009 року. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матірю (а.с.11).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року вирішено питання про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Між батьками дитини склалися особисті неприязні стосунки та виникають суперечки з приводу участі ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявницею суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника чи малолітньої дитини відсутні і для видачі обмежувального припису підстав немає.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, є ОСОБА_7 України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». ОСОБА_7 визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис щодо кривдника.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону 2229-VIII).

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із постанови старшого дільничого інспектора ПасічнянськогоМВМза №1311 від 09.07.2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_5 постійно вчиняє з ОСОБА_4 конфлікти, погрожує по телефону. В порушенні кримінальної справи по даному факту відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 винесено попередження про неприпустимість вчинення протиправних дій. ОСОБА_5 притягнено до адміністративної відповідальності (а.с.21-22).

ОСОБА_4 неодноразово зверталася із заявами в прокуратуру м. Івано-Франківська, прокуратуру Івано-Франківської області з приводу заборони зустрічей ОСОБА_5 з дитиною у звязку із жорстоким поводженням з дитиною (а.с.23-26).

В матеріалах справи наявні копії рішення суду, якими надавалися дозволи для виїзду за кордон її дитини без згоди та супроводу батька (а.с.19, 27-28, 29-30).

Згідно висновку оперуповноваженого ВКМСД Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області від 11.04.2012 року за №73, 19 березня 2012 року надійшло звернення від ОСОБА_5 щодо перешкоджання його участі у вихованні дитини ОСОБА_4 Опитана ОСОБА_4 пояснила, що перепон у спілкуванні з дитиною вона не здійснює. Факти, наведені у заяві, частково знайшли своє підтвердження (а.с.65).

Із з листів Івано-Франківського відділу поліції ГУНП України в Івано-Франківській області від 14.01.2018 року № М-125/108/46/04-2018 та від 30.08.2018 року № М-65/108/46/04-2018 встановлено, що ОСОБА_4 подавала заяви щодо несплати ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 та щодо негативного впливу на дитину, приниження її та погроз фізичною розправою. На момент перевірки встановити особу, яка причетна до даної події, не представилось можливим, оскільки на виклики до приміщення ВП ГУНП України в Івано-Франківській області не зявлявся, на телефонні дзвінки не відповідав, дверей по місцю проживання не відчиняв, зі слів сусідів знаходиться за межами м. Івано-Франківська (а.с.42, 43).

Зі змісту відповіді від 07.09.2018 року №74-153-18, наданої Івано-Франківською місцевою прокуратурою на звернення ОСОБА_4, вбачається, що прокуратурою розглянуто її звернення стосовно невнесення працівниками поліції Івано-Франківського ВП ГУНП в області відомостей в ЄРДР за фактом ухилення від сплати аліментних платежів колишнім чоловіком ОСОБА_5 на утримання малолітньої дочки, внесено відомості в ЄРДР, а матеріали кримінального провадження скеровано в СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в області (а.с.35).

У копії витягу з ЄРДР № 0000050 від 07.09.2018 року зазначено, що з 2011 року ОСОБА_5 не сплачує аліментні платежі ОСОБА_4 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 (а.с.36).

З представленої копії акту державного виконавця від 29.09.2018 року встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 0907/2-5959/2011, виданого 11.08.2018 року Івано-Франківським міським судом про визначення способу участі ОСОБА_5 у вихованні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, побачення, спілкування та спільний відпочинок в межах Івано-Франківської області з 10 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. суботи кожного тижня місяця та з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. неділі кожного тижня місяця; зобовязання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та в її вихованні у час, визначений для побачень, спілкування та спільного відпочинку батька і дитини, в присутності головного спеціаліста відділу організаційної профілактичної роботи та комунікації служби у справах дітей встановлено що при виході на місце виконання дитина ОСОБА_6 з її слів боїться зустрічатися з батьком через те, що ОСОБА_5 на неї кричав, закривав в машині. (а.с.34).

Із змісту листа служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17.10.2018 року № М/350 вбачається, що працівниками служби проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_5 та взято пояснення, у яких останній повідомляє, що дані, викладені ОСОБА_4 в частині несплати аліментів частково підтвердилися. Наголошує, що весь час від народження дитини ніс повну відповідальність матеріальну і духовну,забезпечував усім необхідним, проводив час згідно рішення суду. ОСОБА_5 стверджує про чинення перешкод з боку заявниці у спілкуванні з дочкою ОСОБА_8. Зазначено, що ОСОБА_5 попереджено відповідно до чинного законодавства про утримання, виховання, навчання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неприпустимості створення конфліктних ситуацій, які негативно впливатимуть на дитину (а.с.38).

У висновку про психологічне обстеження дитини ОСОБА_6 від 26.10.2018 року, складеного кандидатом психологічних наук ОСОБА_9 зазначено, що стосунки із батьком напружені, сповнені страху та уникнення. Конфліктні ситуації, повязані із наполегливими вимогами батька проводити час разом з донькою, призводять до формування почуття безпомічності, особистісної тривожності дівчинки. Припускають, що позиція батька (батько не звертався за консультацією, а тому це твердження базується тільки на дослідженні психологічного стану ОСОБА_6) передбачає бажання бути у близьких стосунках з донькою, але методи для досягнення цієї мети часто обирає психотравмуючі (а.с.46-48).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2018 року по справі № 344/16451/18 за скаргою ОСОБА_4 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження скаргу задоволено, скасовано постанову Головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про відкриття виконавчого провадження № 57175729 від 11.09.2018 року за виконавчим листом № 0907/2-5953/2011, виданим 14.08.2018 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні (а.с.32-33).

Як встановлено із довідок відділу превенції Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області №3909 від 23.07.2018 року, №4825 від 06.09.2018 року,№6058 від 31.10.2018 року, ОСОБА_5 неодноразово звертався із заявами, в яких просив вжити заходів впливу до колишньої дружини ОСОБА_4, яка систематично перешкоджає його зустрічам з малолітньою дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.67-69, 70, 71).

Із відповіді, наданій ОСОБА_5 Службою у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 31.10.2018 року за № М/383 встановлено, що із ОСОБА_4 проведено профілактичну бесіду щодо неприпустимості створення перешкод заявнику як батькові у вихованні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Попереджено ОСОБА_4 в усному порядку відповідно до чинного законодавства про відповідальність за утримання, виховання, навчання дочки та неприпустимості створення конфліктних ситуацій, які негативно впливатимуть на дитину (а.с.72).

Окрім того, в матеріалах справи міститься розрахунок Івано-Франківського міського відділу ДВУС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області щодо сплати аліментів з ОСОБА_5 на утримання дитини. Із даного розрахунку встановлено, щосаума коштів, сплачених боржником/стягнутих виконавцем станом на 20.02.2019 року складає 25 400 гривень. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 20.02.2019 року відсутня (а.с.73).

Також в матеріалах справи наявні квитанції та чеки побутових фінансових витрат та фотосвітлини (а.с.75-76, 77-81).

Із психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_6, наданої 20.02.2019 року Івано-Франківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №7 за № 01-45/44 встановлено, що дитина навчається у 4-Б класі зазначеної школи, систематично відвідує навчальний заклад, завжди акуратна, доглянута, забезпечена необхідним навчальним приладдям, шкільною та спортивною формою. Учениця має середній та достатній рівень знань, добра, дружелюбна, товариська. Дитина проживає з матірю, бабусею та дідусем. Матір на належному рівні займається вихованням дитини. Батько з дитиною не проживає, від початку навчального року декілька разів був у школі та цікавився успіхами дитини, однак дівчинка не виявляє бажання спілкуватись із ним (а.с.84).

Із інформації про результати психологічного обстеження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що дитина має підвищений рівень тривожності, незахищеності, ворожості, має середній рівень самооцінки, виявляє установку на подолання перешкод. Дівчинка самостійна, наполеглива, іноді вперта, напружена, спостерігаються прояви замкнутості та відстороненості. Психологічний стан нестабільний, тому потребує підвищеної уваги до себе, підтримки та взаєморозуміння. Із матірю та бабусею близькі стосунки. Із батьком напружені стосунки, вона боїться його, про це говорить і при розмові (а.с.85).

Матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після розірвання шлюбу склалися неприязні стосунки.

Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_4 до різних органів, з підстав вчинення відносно дитини психологічного насильства, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_5, але не підтверджує конкретних фактів того, що останній вчинив по відношенню до дитини домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність вчинення домашнього насильства.

Факт негативного ставлення дитини до батька, небажання зустрічей з ним не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Більше того, в судовому засіданні апеляційної інстанції переглянуто відеофайл з телепередачі «Голос України», де за ініціативою батька дитина прийняла участь в зазначеній програмі. Із переглянутої відеозйомки не встановлено фактів вчинення батьком щодо дитини психологічного, економічного або фізичного насильства.

ОСОБА_7 матеріал свідчить про те, що тривалий і глибокий конфлікт між батьками дитини вплинув на емоційний стан дитини по відношенні до батька, в результаті чого вона не має бажання з ним зустрічатися.

Висновки про психологічне обстеження дитини від 26.10.2018 року базуються на припущеннях спеціалістів внаслідок дослідження психологічного стану дитини, без участі в ньому батька, які засвідчують наявність конфліктних взаємовідносин батьків, проте не підтверджують конкретних фактів вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства у будь-якій формі.

Ці обставини не дають достатніх підстав, визначених законом, для видачу обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що зі сторони батька дитина зазнає економічного насильства, систематичного домашнього насильства, а саме жорстокого психологічного поводження, на правильність висновків суду не впливають, оскільки у порушення вимог статті 12 ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження цих обставин, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом не встановлено випадків домашнього насильства щодо ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість судом встановлено наявність між батьками неприязних стосунків та порядку участі у вихованні дитини, що не може розцінюватись як насильство в сім'ї. Тобто зазначені заявником заходи обмежувального припису це по суті відсутність волі батьків на досягнення компромісу в інтересах дитини.

При тому позивач не обмежується у праві у звязку із постановленням оскаржуваного рішення суду при настанні інших фактів, які можуть свідчити про насильство у сімї, звертатися до суду з відповідною заявою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_10

ОСОБА_11