Справа №303/7397/18
2/303/272/19 ряд. стат. звіту №58
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2019 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого-судді Довжанин В.М. при секретарі Фозекош І.І
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за не видане матеріальне забезпечення, -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за не видане матеріальне забезпечення
Позов мотивує тим, що він, майор Запасу ОСОБА_1 , проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах в період з 1988 року по 2016 рік. Наказом командира Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особлвому складу0 від 20.10.2015 року за № 823 був звільнений у запас з посади начальника інженерної служби родів військ і служб 128 окремої гірсько-піхотної бригади (за станом здоров`я) у відповідності до ч.6 статті 26 пункту б Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та виключений зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) 12.01.2016 року Наказом від 12.01.2016 року. Однак, згідно Закону України Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням та те, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Так, ним до виключення із списків особового складу військової частини та проведення повного розрахунку, були надані рапорти по команді про виплату на день виключення із списків особового складу належних видів матеріального забезпечення, а саме: від 05.01.2016 року про видачу довідки щодо вартості речового майна, яке належить до виплати за неотримане речове забезпечення та виплату такої компенсації; - від 05.01.2016 року про виплату грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення під час проходження військової служби з наданням відповідної довідки про її нарахований розмір. Однак, відповідачем на день виключення його зі списків особового складу компенсації за не отримане матеріальне (речове та продовольче) забезпечення в період проходження військової служби не були виплачені.. Втім, тільки 06.03.2018 року за його рапортом від 05.01.2016 року відповідач надав Довідку за №12 про вартість речового майна, що належало до видачі під час проходження військової служби, вартість якого складає 48470 грн. 87 коп. Довідку про вартість продовольчого забезпечення не отриманого під час проходження військової служби до моменту подачі позову, відповідачем не видано. Однак, відповідач надав відповідь від 27.08.2018 року за № 113/946 про відсутність підстав для виплати компенсації за не отримане речове забезпечення з посиланням на мотиви, які суперечать вимогам ст. 19 Конституції України, оскільки діяв не на підставі, поза межами своїх повноважень та не у спосіб, що передбачені конституцією та законами України. Відмова у виплаті компенсації за неотримане предмети речового забезпечення суперечить нормативно-правовим актам, які діяли під час виникнення правовідносин і є незаконною. Крім цього, дії відповідача не узгоджуються між його діями та є взаємовиключеними, оскільки ним був виданий Наказ від 25.06.2018 року за 3 143, яким встановлено виплатити компенсацію за неотримане під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 речове майно згідно довідки-розрахунку №12 в сумі 48470,87 грн. Разом з тим, що стосується компенсації за неотримане продовольче забезпечення (продовольчі пайки) під час проходження військової служби і в/ч НОМЕР_1 , то дані правовідносини окрім вимог ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ регулюються Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, якою затверджено норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та встановлений вичерпний перелік військовослужбовців, які мають право на харчування за рахунок держави, однак положення вказаної постанови не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за неотримане продовольче забезпечення. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09 грудня 2002 року №402 передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям. Тому на підставі вищенаведеного, він ( ОСОБА_1 ) звертається до суду та просить відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті компенсації за не отримане речове та продовольче забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 при звільненні з військової служби визнати не законною; стягнути з в/ч НОМЕР_1 компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби у розмірі 48470, 87 грн., а також компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.
Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити.
Відповідач - представник військової частини НОМЕР_1 Пупена Т.А. в судове засідання не з`явився, однак від неї до суду надійшов Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , який мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 стверджує, що ним були подані рапорти командиру військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) про виплату на день виключення із списків особового складу належним видів матеріального забезпечення, що у свою чергу не відповідає дійсності. Так, відповідно до Журналу реєстрації вхідних документів військової частини пп НОМЕР_2 інв.№982 арх. Встановлено, що рапорт за вхідним номером 58/1 від 05.01.2016 року відсутній, а отже до військової частини НОМЕР_1 такий взагалі не надходив. Припустила, що копію з відміткою вказаного рапорту виготовив сам Позивач та проставив вхідний номер на ньому на власний розсуд, користуючись вільним доступом у військову частину НОМЕР_1 . Крім того, з копій наданих рапортів не має змоги визначити відтиск штампу, тобто достовірність обох вказаних документів не підтверджена. Зазначає, що у вищевказаному журналі зареєстровано заяву майора Комісарова за № 58 від 05.01.2016 року Про видачу довідки по речовому майну, а не виплату грошової компенсації, де в графі кому передано на виконання розписався сам Позивач, тим самим отримавши свою ж заяву, що підтверджується начальником нетаємного діловодства. Також, припускає непорозуміння того, що з якою метою позивач тримав у себе протягом трьох років оригінал рапорту, внаслідок якого мав намір вирішити своє, на його думку, порушене право під час проходження військової служби і звільнення з неї, зважаючи на те, що починаючи з часу звільнення він надав допомогу у штабі військової частини НОМЕР_1 начальнику інженерної служби, як працівник підпорядкованої військової частини НОМЕР_3 . Крім того, відповідно до наказу №268 05.01.2016 року обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) виконував ОСОБА_2 , а обов`язки начальника штабу - ОСОБА_3 . Підполковник ОСОБА_2 , який виконував обов`язки командира взагалі не бачив, та не знав про наявність такого рапорту. Як слідує з копії рапорту доданого до позовної заяви, резолюцію на ній накладено невстановленою особою, адже це одна з перерахованих вище осіб. Таким чином, достовірність зазначеного рапорту та викладених в ньому вимог, викликає великі сумніви. З цього слідує. Що до командування військової частини НОМЕР_1 будучи на службі у Збройних Силах України, позивач не звертався з рапортами, на які він посилається, що призвело до відсутності їх реалізації встановленим порядком та визначення за ним права на вказані виплати або відмови. Вказане питання про належні виплати або відсутність виплат не виносилося позивачем за час його перебування на військовій службі. Твердження позивача, про те, що Довідка за № 12 була видана на рапорт від 05.01.2016 року також не відповідає дійсності так як у відповідності до зазначеного журналу, виконавцю заява ОСОБА_1 вручена не була вини самого позивача. На якій підставі було видано Довідку, на день подачі відзиву не з`ясовано, у зв`язку з перебуванням начальника речової служби капітана ОСОБА_4 в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації в областях, де на даний час діє правовий режим військового стану. Зазначає, що позивачем висловлено позицію про те, що військовою частиною НОМЕР_1 порушено абз.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби в збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, а саме: що виключено зі списків особового складу частини без його згоди у зв`язку з неотриманням ним грошової компенсації. Зауважує, що передумовою звільнення позивача з волевиявлення військовослужбовця. Відповідно, для виключення до ч.2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба закінчується в день виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини в порядку встановленому Положенням про проходження військової служби громадянами України а тому, окремої згоди на виключення зі списків військової частини від військовослужбовця не потрібно. Позивачем натомість 12.01.2016 року за вх.№ 257, було подано рапорт про здачу ним справ та посади начальника інженерної служби, що і стало підставою для виключення зі списків частини, отримання ним на руки припису щодо постановки на облік у військовому комісаріаті. Незгоди з виключенням зі списків частини ним висловлено не було ні в письмовому , ні в усному вигляді. Заява на звільнення з військової служби та інші документи стосовно його звільнення знаходяться в його особовій справі в Мукачівському ОМВК Закарпатської області, а тому не можуть бути ними надані. Також у Відзиві представник зазначає, що положення ч2 ст.9 Закону України Про соціально-правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей були зупинені в дії статтею 2 Закону України від 17.02.2000 року №1459-ІІІ Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів в частині отримання речового майна та продовольчих пайків або грошової компенсації замість них, таким чином, питання грошових компенсацій за речове майно взагалі не було закріплено законом на вказаний період. При цьому Положення ч.2 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі у Порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, станом на момент звільнення Позивача, отримання грошової компенсації замість речового майна Закон №2011-ХІІ не передбачав реалізації такого права для військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року за № 1444 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону №2011-ХІІ та його трактування не можу бути застосоване у випадку з Позивачем, так як це має принципове вирішення для характеру спору та його підсудності. Отже, станом на день звільнення Позивача виплата грошової компенсації за речове майно не проводилася і не могла проводитися у зв`язку з відсутністю законодавчого врегулювання порядку її виплати, який був прийнятий Постановою Кабінету Міністрів України 16 березня 2016 року, тобто після звільнення позивача. Також, позивачу було роз`яснено, що в Державному бюджеті за відповідні періоди кошти на дані видатки не виділялися. Таким чином, позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з вимогою компенсувати йому не отримане продовольче забезпечення (продовольчі пайки) під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не надавав рапортів про надання розрахунків або довідок з цього приводу, і відповідно не міг отримати ні відмови, ні схвалення вказаного питання, тобто його твердження про це є неправдивим. Тому на підставі вищенаведеного, представник і/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідно до копії Витягу з Наказу за № 823 Командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 20 жовтня 2015 року, майора, начальника інженерної служби родів військ і служб 128 окремої гірсько-піхотної бригади ОСОБА_1 звільнено за пунктом б (за станом здоров`я) (а.с.7).
З копії Витягу із Наказу за № 6 Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.01.2016 року, вбачається, що майора ОСОБА_1 , звільнено наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України за №823 від 20.10.2015 року з військової служби з правом носіння військової форми одягу. З 12.01.2016 року виключити зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Мукачівського ОМВК Закарпатської області. Виплатити майору ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні відповідно до розділу 38 наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік .. . Виплатити премію в розмірі 525% за особистий внесок в загальні результати служби за грудень місяць 2015 року і за січень місяць 2016 року. Виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50 % за військове звання та надбавки за вислугу років за грудень місяць 2015 року і відпрацьований період січня місяця 2016 року. Виплатити додаткову грошову винагороду згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року №161 в розмірі 60%грошового забезпечення за грудень місяць 2015 року і відпрацьований період січня місяця 2016 року.(а.с.8).
Відповідно до копії Витягу із послужного списку особової справи обліковий номер 1478, ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах з 01.08.1988 року по 20.10.2015 року на різних посадах (а.с.9).
В матеріалах справи містяться копії ОСОБА_6 майора ОСОБА_1 від 05.01.2016 року, в якому просить видати Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі у зв`язку з звільненням з лав Збройних Сил України та виплатити йому грошову компенсацію за речове майно, що належить до видачі та просить виплатити грошову компенсацію за продовольче забезпечення у розмірі вартості норм харчування, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування за період проходження служби та видати відповідну довідку про розмір компенсації за неотримане продовольче забезпечення замість установлених норм харчування. На рапортах стоїть відтиск печатки за вхід. №58 та №58/1 від 05.01.2016 року, однак суд позбавлений можливості визначити відтиск якої саме печатки стоїть на рапортах (а.с.10, 11).
Відповідно до копії рапорту, ОСОБА_1 просить виплатити йому грошову компенсацію в сумі 48470,87 грн. за речове майно, що належить йому до видачі. На рапорті стоїть відтиск печатки Вч за Вх.№4779 від 18.04.2018 року, однак якої саме військової частини суд визначити не має можливості (а.с. 12).
З копії Витягу із Наказу за №143 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2018 року вбачається, що вирішено пункт 1 параграфу 1 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 12 січня 2016 року №6 доповнити наступним змістом: Згідно Постанови Кабінету Міністрів від 16.03.2016 року №178 майору ОСОБА_1 виплатити компенсацію за не отримане під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 речове майно згідно довідки-розрахунку №12 в сумі 48 470/87 грн (а.с.13, 14).
Відповідно до Листа ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Законом України від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів призупинено дію частини 2 статті 9 Закону України №2011-ХІІ в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Зазначено, що цей Закон набув чинності з 11 березня 2000 року, не скасований, Конституційним Судом України не конституційним не визнаний і є чинний. Тобто, зазначеною нормою зупинено право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с.15).
Стороною відповідача надано наступні документи.
Довідку військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за №1286 від 22 грудня 2018 року, з якої вбачається, що відповідно до спільної Директиви Міністретсва Оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 року №Д-322/1/5дск та директиви командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.04.2017 року №Д-6дск, з 01.07.2017 року умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 анульовано та введено в дію Військова частина НОМЕР_1 (а.с.26).
З довідки за № 1287 виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 22 грудня 2018 року вбачається, що відповідно до Журналу реєстрації вхідних документів військової частини пп НОМЕР_2 за період 04.01.2016-02.03.2016 року, інв. №982 арх., відсутній документ за вх.№58/1 від 05.01.2016 року (а.с.27).
12 січня 2015 року ОСОБА_1 виконав рапорт, з якого вбачається, що справи та посаду начальника канцелярної служби здав (а.с.29).
В Україні діє Закон Про військовий обов`язок і військову службу, який у свою чергу, здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Нормами частин 1 та 2 статті 1 Закону, встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 24 вищезазначеного Закону, початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України за № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року, 242. Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. (частина ХІІ пункт 242).
Також, в Україні діє Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно, до статтей 1-2 Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до статті 9 цього Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Однак, положення частини другої статті 9 Закону України Про соціально-правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей були зупинені в дії, статтею 2 Закону України №1459-ІІІ від 17 лютого 2000 року Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів в частині отримання речового майна та продовольчих пайків або грошової компенсації замість них.
Відповідно до статті 23 вищевказаного Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
У свою чергу, 16 березня 2016 року, Постановою Кабінету Міністрів України за № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Нормою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах в період з 1988 року по 2016 рік, а наказом командира Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2015 року звільнений у запас за станом здоров`я та виключений зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 12.01.2016 року. Можливо, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, має право на отримання грошової компенсації у разі звільнення з військової служби, яка у свою чергу, виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації. Однак, позивачем не надано жодного доказу, що ним було подано рапорт на отримання компенсації за неотримане речове майно, і такий було належним чином прийнято та задокументовано у військовій частині, наслідком чого видається Наказ командира військової частини. Крім того, на законодавчого рівні виплата таких грошових компенсацій призупинена і в Державному бюджеті такі виплати не передбачені, про що у свою чергу позивачем не спростовано, а відповідачем підтверджено. Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за неоотрмане речове майно необхідно відмовити, за недоведеністю та передчасністю, оскільки такі виплати на законодавчому рівні не врегульовані.
Щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення під час проходження військової служби, то суд приходить до наступного.
Відповідно до пункту 2 Закону України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ, призупинено дію ч.2 ст. 9 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей щодо одержання генералами, офіцерами, прапорщиками та військовослужбовцями, які проходять службу за контрактом, продовольчих пайків за нормою №7.
Також, суд звертає увагу на зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.19969 року за № 316, якою було передбачено забезпечення та відповідну вартість грошової компенсації, однак згідно пункту 1 Переліку актів Кабінету Міністрів України, що втратив чинність, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів україни від 29.03.2002 року № 426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Постанову КМУ від 12.03.1996 року за № 316 визнано такою, що втратила чинність.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 грошової компенсації за продовольче забезпечення задоволенню не підлягає, так як норма, яка регулювали такий рід виплат, втратила чинність, що також стверджується Листом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за № 72, який міститься в матеріалах справи.
З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за не видане матеріальне забезпечення - необхідно відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 19, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд - у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за не видане матеріальне забезпечення - відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий В.М. Довжанин