Справа № 310/602/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивує тим, що 16 березня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з належної йому на праві власності Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер :05:009:0250 загальною площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Горіхова, будинок 3.

Вказана земельна ділянка належала позивачу та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 1-ЗП № 053626, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки 01 червня 2000 року за № 2192 на імя ОСОБА_1 та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 1-ЗП № 053619, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки 01 червня 2000 року за № 2193 на ім'я ОСОБА_3, що підтверджується також інформаційною довідкою Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_4 від 11.01.2019 р.

Позивач стверджувала, що заповіту на випадок смерті ОСОБА_3 не склав, спадкоємцями за законом після смерті її чоловіка є вона та її син ОСОБА_2 - відповідач по справі. ОСОБА_2 на вказане спадкове майно не претендує.

Позивач з метою отримання спадщини в установлений законом строк звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори та отримала відмову про вчинення нотаріальної дії від 24.12.2013 року у звязку з тим , що не виділена (визначена) частка спадкодавця у цьому спільному майні.

За таких обставин позивач прохав суд визначити, що частка померлого ОСОБА_3 на момент смерті останнього 16 березня 2013 року у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становила 1/2 частину та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 16 березня 2013 року ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :05:009:0250 загальною площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Горіхова, будинок 3.

Позивач в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

30.03.1963 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №186.

Від шлюбу з ОСОБА_3 у ОСОБА_1 24 червня 1963 року народився син ОСОБА_2

16 березня 2013 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.03.2013 року, серія 1-ЖС № 262168.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з належної йому на праві власності Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер :05:009:0250, загальною площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Горіхова, будинок 3.

З матеріалів справи вбачається, що вказана земельна ділянка належала позивачу та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 1-ЗП № 053626, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки 01 червня 2000 року за № 2192 на ім'я ОСОБА_1 та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 1-ЗП № 053619, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки 01 червня 2000 року за № 2193 на імя ОСОБА_3, що також підтверджується також інформаційною довідкою Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_4 від 11.01.2019 р.

Таким чином, вказана земельна ділянка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті здійснювалось за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2

Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 немає.

Відповідач ОСОБА_2 на свою частку в спадковому майні не претендує.

Враховуючи викладене, спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є дружина ОСОБА_1

З заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 до державного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 звернулись ОСОБА_1 та отримала відмову про вчинення нотаріальної дії від 24.12.2013 року у звязку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у цьому спільному майні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як зазначалось вище, Ѕ частина земельної ділянки, кадастровий номер :05:009:0250, загальною площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Горіхова, будинок 3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже частки співвласників вказаної земельної ділянки були рівними та становили по Ѕ частині за кожним із співвласників.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, визначити, що частка померлого ОСОБА_3 на момент смерті останнього - 16 березня 2013 року у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:009:0250, загальною площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: Запорізька область , м. Бердянськ , вулиця Горіхова , будинок 3 складала Ѕ частину та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 16 березня 2013 року ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :05:009:0250, загальною площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Горіхова , будинок 3.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 5 грудня 2018 року в справі № 756/1218/16-ц.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки померлого

у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити повністю.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:009:0250, загальною площею 0,0522 га, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Горіхова , будинок 3, становила 1/2 (одну другу) частину.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер :05:009:0250, загальною площею 0,0522 га, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Горіхова, будинок 3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 16 березня 2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, р.но.к.п.п. НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Повний текст рішення суду складено 22 квітня 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_6