Номер провадження 2/754/3627/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.05.2014 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2018 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дочка проживає разом з матір'ю. Згідно судового наказу по справі № 754/6383/18 від 22.05.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що не працює, не зареєстрований й центрі зайнятості, має нестабільний дохід і тому не може сплачувати аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Кожного місяця позивач сплачує аліменти у розмірі 1500, 00 грн. Виконавча служба своїми дзвінками вимагає з нього сплачувати аліменти у розмірі 3500, 00 грн., виходячи з прожиткового мінімуму. Таких коштів у позивача не має. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить відкликати судовий наказ по справі № 754/6383/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а також стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500, 00 грн.

04.03.2018 року представником позивача подано до суду Відзив на позов. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, представник зазначає, що зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що підставою звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів зазначено неможливість їх сплати. Проте відповідачем не визнається даний факт, оскільки позивач не надав будь-яких доказів неможливості сплати аліментів на утримання рідної дочки. Позовна заява базується виключно на припущеннях та внутрішніх доводах позивача, що доказово не підтверджені. Представник також вказує про те, що у спільній сумісній власності у позивача перебуває наступне майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, автомобіль Mazda СХ-7, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_4. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів.

Представник відповідачки ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідачки, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі до 26.03.2018 року.

У період перебування у шлюбі у сторін по справі народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

22.05.2018 року суддею Деснянського районного суду м. Києва видано наказ, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_6 просить відкликати судовий наказ по справі № 754/6383/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а також стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500, 00 грн.

При цьому слід зазначити, що частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З позовних вимог вбачається, що позивач фактично просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, але при цьому заявляє позовні вимоги, які не передбачені діючим законодавством та не можуть вважатися такими, виходячи з норм ст. 192 Сімейного кодексу України.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що у разі видачі судового наказу особа, з якої стягнуто аліменти, має право звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів чи з заявою про перегляд наказу за нововиявленими обставинами.

У даному випадку позивач даним правом, передбаченим ст. 170 ЦПК України, не скористався.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є таким, що не передбачений діючим законодавством, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повинно бути відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 197-200, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 180-183, 184, 192 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідачка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення виготовлений 17 квітня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська