Справа № 373/1773/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Залеської А.О.

при секретарі Руденко О.М,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просив: стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на свою користь шкоду, завдану здоров'ю в розмірі 5865,79 грн.; стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на свою користь шкоду, завдану майну в розмірі ліміту відповідальності в сумі 50000 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на свою користь шкоду, завдану майну в розмірі непокритому лімітом відповідальності страховика, що складає 428528 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 50000 грн..

Позов обґрунтовано тим, що 21 вересня 2015 року о 14:30 год. на 127 км автошляху Київ-Харків-Довжанський з вини водія ОСОБА_6, який в той час перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 та керував належним йому вантажним автомобілем марки «DAF», д/н НОМЕР_4, з напівпричепом марки «BODEX», д/н НОМЕР_2, сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій був пошкоджений автомобіль марки «HYUNDAI SANTA FE», д/н НОМЕР_1, а його водій - позивач ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров'я.

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.02.2018 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Посилаючись на те, що автомобіль, яким керував винуватець ДТП забезпечений страховим полісом цивільно-правової відповідальності, однак ліміт страхового відшкодування не покриває розміру шкоди, позивач просить стягнути її з відповідачів у відповідних розмірах.

ПрАТ «Страхова група «ТАС» у відзиві на позов просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки ОСОБА_4 пропущений, передбачений законом термін подачі заяви про виплату страхового відшкодування, яка має бути поданою впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого; впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталася 21.09.2015, а позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з заявою про виплату страхового відшкодування 24.09.2018.

Відповідач ОСОБА_5 у відзиві на позов позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що на момент ДТП, в період з 21.09.2015 по 23.09.2015 його працівник ОСОБА_6 перебував у відпустці та мав у тимчасовому володінні автомобіль марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_4, з напівпричепом марки «BODEX», реєстраційний номер НОМЕР_2, який взяв з його дозволу у приватних цілях. Тому вважає безпідставними посилання позивача ОСОБА_4, що ОСОБА_6 завдав шкоди під час виконання трудових обов'язків.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог до ОСОБА_5, вважає їх безпідставними, наголосивши, що шкода завдана винуватцем ДТП в той час, коли ОСОБА_6 не виконував трудові обов'язки. Крім того, висловив думку, що стягнення матеріальних збитків за пошкоджений транспортний засіб має право вимагати власник транспортного засобу, яким позивач не являється.

Представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_8 в письмових поясненнях та в судовому засіданні підтримав позицію відповідача ФОП ОСОБА_5 та його представника, підтвердив той факт, що на момент ДТП ОСОБА_6 користувався транспортним засобом в особистих цілях. В частині відшкодування майнової шкоди просив відмовити повністю, аргументувавши, в тому числі тим, що позивач ОСОБА_4 не наділений правом на відшкодування матеріальної шкоди нанесену майну іншої особи. В будь-якому випадку вважає розмір відшкодування завищеним та вказує, що такої значної шкоди не було б, якби сам позивач не проявив грубої необережності та дотримувався Правил дорожнього руху України щодо швидкості руху транспортного засобу.

Представник позивача ОСОБА_1 у відповіді на відзиви та в судовому засіданні заперечила проти доводів відповідачів та третьої особи, підтримала аргументи викладені в позовній заяві, додатково наголосила, що позивач маючи речове право на транспортний засіб, має право і на його захист шляхом відшкодування матеріальної шкоди. В свою чергу, відповідач, яким є страхова компанія «ТАС», має встановлений законом обов'язок на відшкодування шкоди, завданої іншою особою, яка використовує забезпечений страховим полісом транспортний засіб, а відповідач ФОП ОСОБА_5, як роботодавець, несе встановлену законом відповідальність за шкоду, завдану його працівником. При цьому, представник зазначила, що на особу (в даному випадку ОСОБА_6), яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди іншій особі, у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини.

21.09.2015 о 14:30 год. ОСОБА_6 керуючи технічно-справним автомобілем марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_4, з напівпричепом марки «BODEX», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався на ділянці з одностороннім рухом на 127 км автошляху Київ-Харків-Довжанський Пирятинського району Полтавської області з боку м. Київ в напрямку м. Харків. Наблизившись до повороту ліворуч, виїзду на проїжджу частину, водій ОСОБА_6 проявив неуважність перед поворотом, не переконавшись у безпеці маневру, що він буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу транспортним засобам, які рухалися по автодорозі Київ-Харків-Довжанський, та порушивши вимоги п.п.10.1., 10.4. ч.2 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу руху водія автомобіля марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався в напрямку м. Київ, чим створив небезпеку для його руху, внаслідок чого сталось зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому правої ключиці зі зміщенням, саден правого плеча, забою м'яких тканин грудної клітки, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Вказані обставини встановлені вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.02.2018, яким ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст. 286. ст. 75 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з випробуванням, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі. Вирок набрав законної сили 31.03.2018 (а.с.36-38).

Крім того, вироком суду на підставі комплексної автотехнічної експертизи встановлено, що, що ОСОБА_4 безпосередньо перед виникненням небезпеки для руху рухався на автомобілі Хюндай зі швидкістю 154 км/год при дозволеній швидкості руху 110 км/год. Однак, в будь-якому випадку він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з напівпричепом вантажного автомобіля ДАФ.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував позивач, є ОСОБА_10 (а.с.34).

Відповідно до даних Територіального сервісного центру № 3248 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області за ОСОБА_5 зареєстровані транспортні засоби, в тому числі автомобіль марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіп марки «BODEX», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.56-58).

Право власності ОСОБА_5 на автомобіль марки «DAF», модель TE96NCE238, реєстраційний номер НОМЕР_4, та напівпричіп марки «BODEX», модель KIS 33, реєстраційний номер НОМЕР_2 підтверджується також відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 та серії НОМЕР_10 (а.с.133,134).

Відповідно до Полісу № АІ/ 4186325, термін дії якого з 06.01.2015 по 05.01.2016 та Полісу № АІ/ 4186370, термін дії якого з 08.02.2015 по 07.02.2016, власник наземних транспортних засобів ОСОБА_5 застрахував у ПрАТ «Страхова група «ТАС» цивільно-правову відповідальність, забезпечивши автомобіль марки «DAF», номерний знак НОМЕР_4 та напівпричіп марки «BODEX», номерний знак НОМЕР_2. Страхові суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, визначено 100000 грн., а за шкоду, заподіяну майну- 50000 грн. (а.с.40-41).

23.09.2015 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 21.09.2015 о 14:00 год. на 126 км + 950 м автодороги Київ-Харків, звернувся громадянин ОСОБА_11 (а.с.44).

Довідка № 363 від 23.09.2015 ІДПС Взводу з обслуговування СП ДАІ № 3 роти ДПС ДАЇ УМВС України в Полтавській області, видана громадянину ОСОБА_11, містить відомості про отримані механічні пошкодження автомобілем марки «Хюндай Санта Фе», номерний знак НОМЕР_1 , в дорожньо-транспортній пригоді 21.09.2015 о 14:00 год. на 126 км + 950 м автодороги Київ-Харків (а.с.45).

05.12.2015 слідчим Пирятинського ВП ГУНП в Полтавській області видано довідку від 05.12.2015 з відомостями про технічні пошкодження автомобіля марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_1 для його транспортування з м. Пирятин Полтавської області до м. Переяслав-Хмельницький Київської області (а.с.46).

Відповідно до виписки-направлення КЗ КОР «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» ОСОБА_4, 1987 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні з 21.09.2015 по 28.09.2015 з діагнозом: косий перелом правої ключиці із зміщенням, забій грудної клітки (а.с.47).

З копії виписки з історії хвороби стаціонарного хворого Київської міської клінічної лікарні № 12 вбачається, що ОСОБА_4 продовжив лікування з 28.09.2015 по 01.10.2015 з діагнозом: закритий перелом правової ключиці із зміщенням уламків (а.с.48).

В період лікування ОСОБА_4 здійснив витрати на придбання лікарських засобів на загальну суму 5081,24 грн., що підтверджує копіями товарного чеку № 51150 від 28.09.2015 та чеку № 750 від 28.09.2015 на суму 3947,12 грн., ксерокопією видаткової накладної № 510MED06-0915 від 28.09.2015 на суму 384,12 грн., ксерокопією квитанції на суму 750 грн. на оплату послуг Київської міської клінічної лікарні № 12 (а.с.50-53).

Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження, проведеного 16.07.2018 - 24.07.2018 суб'єктом оціночної діяльності ПП «Авто-Експрес на замовлення ОСОБА_12, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, склав 478528 грн. (ринкова вартість автомобіля на момент дослідження). Дослідження встановлено, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля (а.с.59-81).

20.09.2018 ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про страхове відшкодування шкоди по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.09.2015, та просив виплати йому майнову шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілого, що складається з витрат на стаціонарне лікування в закладах охорони здоров'я, придбання лікарських засобів, тимчасової втрати працездатності, моральної шкоди в розмірі 5865,79 грн. та шкоду, завдану майну потерпілого фактичним знищенням автомобіля в розмірі ліміту відповідальності страховика в розмірі 50000 грн. Дану заяву ПрАТ «Страхова група «ТАС» отримало 24.09.2018 (а.с. 113-116).

ПрАТ «Страхова група «ТАС» відмовила ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування по причині несвоєчасного подання письмової заяви, про що складено страховий акт від 27.09.2018 (а.с.117,118).

В той період, коли сталась ДТП, а саме 21 вересня 2015 року ОСОБА_6 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5, що підтверджується трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 08.05.2013, за яким ОСОБА_6 зобов'язався виконувати обов'язки водія автотранспортних засобів (а.с.131-132).

Вказані обставини також підтверджуються листом ОСОБА_5 від 26.10.2016 на запит слідчого. Водночас, цим листом повідомляється, що на час та день дорожньо-транспортної пригоди - 21.09.2015, ОСОБА_6 не виконував рейсового виїзду на автомобілі марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_4, з напівпричепом марки «BODEX», реєстраційний номер НОМЕР_2, а керував автомобілем в особистих цілях, не пов'язаних з виконанням трудових обов'язків. На вимогу слідчого Лисенко Л.Д. надав характеристику на ОСОБА_6

На підтвердження цих обставин ОСОБА_5 надав суду копію заяви ОСОБА_6 від 17.09.2015 про надання відпустки без збереження заробітної плати з 21.09.2015 по 23.09.2015; копію наказу ФОП ОСОБА_5 від 18.09.2015 про надання відпустки ОСОБА_6 без збереження заробітної плати з 21.09.2015 по 23.09.2015; копію заяви ОСОБА_6 від 17.09.2015 про надання йому вантажного автомобіля «DAF TE96NCE238», реєстраційний номер НОМЕР_4, та напівпричіп марки «BODEX KIS 33», реєстраційний номер НОМЕР_2, для використання у власних потребах в період з 21.09.2015 по 22.09.2015; та копію акту прийому-передачі транспортного засобу від 18.09.2015 між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.137-145).

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.01.2019, що страхувальником ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6) на момент ДТП - 21.09.2015 був ФОП ОСОБА_5(код НОМЕР_7. У вересні 2015 року було сплатою страхових внесків із заробітної плати 1900 грн. та зараховано страхового стажу 30 днів. Останнє нарахування заробітної плати та відрахування страхових внесків цим роботодавцем мало місце у серпні 2017 року (а.с.180-183).

Враховуючи аргументи та доводи сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі суд визнає їх належними та допустимими, які в своїй сукупності дають підстави суду частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

Спір між сторонами виник з деліктних зобов'язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також загальними положеннями про речові права на чуже майно та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є, зокрема право володіння.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ч.1 ст. 398 ЦК України)

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Правил дорожнього руху водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення про право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Власник транспортного засобу може передавати його у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

З огляду на зазначені норми закону, за відсутності доказів неправомірного заволодіння транспортними засобами, суд дійшов висновку, що обоє учасників дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 користувались транспортними засобами, що належать іншим особам, правомірно, маючи речові права на це майно (право володіння).

За правилами ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (Захист права власності).

Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Даючи аналіз вищевикладеним нормам закону, Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі № 729/1523/14 вказав, що положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном, і такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи встановлені в суді обставини справи та вищезазначені норми закону, суд вважає, доведеними аргументи представника позивача, що ОСОБА_4, будучи володільцем транспортного засобу «HYUNDAI SANTA FE», р/н НОМЕР_1, та потерпілим в кримінальному провадженні, зазнав матеріальних збитків від пошкодження транспортного засобу, поніс витрати на лікування, а також зазнав моральної шкоди, що було наслідком неправомірних дій іншого учасника ДТП - ОСОБА_6, а тому має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч.ч.1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В силу вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено вироком суду від 28.02.2018, винуватцем ДТП, в якій постраждав ОСОБА_4 та керований ним транспортний засіб «HYUNDAI SANTA FE», р/н НОМЕР_1, є ОСОБА_6, який за місцем роботи у ФОП ОСОБА_5. характеризувався позитивно.

Водночас, у вимогах позивача про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 шкоди, завданої майну в розмірі непокритому лімітом відповідальності страховика, що складає 428528 грн., та моральної шкоди в сумі 50000 грн., суд відмовляє, виходячи з наступного.

Аргументи представника позивача, що договір позички транспортного засобу між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним, ґрунтуються на положеннях ч.4 ст. 828 ЦК України та ч.1 ст. 219 ЦК України. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, недійсність (нікчемність) правочину не може спростовувати фактів та обставин, що мали місце за таким правочином та підтверджуються іншими документами, що в досліджуваній ситуації вказують на наявність у ОСОБА_6 речового права на тимчасове використання транспортного засобу на підставі п. 2.2 Правил дорожнього руху.

Твердження представника позивача щодо обов'язку ФОП ОСОБА_5., відшкодувати позивачу, завдану винуватцем ДТП ОСОБА_6 матеріальну шкоду, непокриту лімітом страхової виплати, а також моральну шкоду, суд вважає недоведеними, оскільки такий обов'язок роботодавця згідно положень ст.. 1172 ЦК України виникає у тому випадку, коли шкода спричинена працівником під час виконання трудових обов'язків. При цьому, доведення одного лише факту перебування працівника в трудових відносинах (дії трудового договору) з відповідачем є недостатнім.

Той факт, що у вересні 2015 року ФОП ОСОБА_5 сплатив страховий внесок за найманого працівника ОСОБА_6 із його заробітної плати, що на той період складала 1900 гривень на місяць, без зменшення цього розміру на відповідну суму у зв'язку з короткотривалою відпусткою, є правом роботодавця і не спростовує доводів відповідача, що ОСОБА_6 на момент ДТП (21.09.2015) перебував у відпустці за свій рахунок, що він сам не заперечує.

Отже, відповідач ОСОБА_5 довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 на час ДТП перебував у відпустці та використовував транспортний засіб на власний розсуд з дозволу його власника ФОП ОСОБА_5 Цей факт підтверджується, як наказом на відпустку, так і актом-прийому передачі транспортного засобу для використання його в особистих цілях та передачі документів на нього. Непрямим доказом цьому є відсутність в кримінальному провадженні, що видно зі змісту вироку, товарно-транспортної накладної та шляхового листа, які працівник поліції в силу своїх повноважень повинен був перевірити та долучити до матеріалів, у випадку наявності таких документів у водія ОСОБА_6 якщо б останній здійснював рейс у зв'язку з виконанням трудових обов'язків.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Враховуючи встановлені в суді обставини, суд дійшов висновку, що між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент ДТП склались такі правовідносини, коли останній не виконував трудових обов'язків, та використовував транспортний засіб під час відпустки в особистих цілях з дозволу власника ОСОБА_5, а тому у суду немає підстав для стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_5 на користь позивача шкоду, завдану ОСОБА_6 Доказів, що така шкода завдана найманим працівником у зв'язку з виконання трудових обов'язків немає, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення шкоди з ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо вимог позивача про стягнення з ПрАТ « Страхова група «ТАС» шкоди завданої ушкодженням здоров'я в розмірі 5865 грн. 79 коп та майнової шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу, в межах ліміту страхової виплати - 50000 грн., то в цій часині позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За правилами ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2., 9.4. ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно п.п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

За правилами пунктів 24.1, 24.2 ст. 24 Закону, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно підпунктом 33.1.4 пункту .33.1 статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

Відповідно до вимог п.37.1.4. ч.37.1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено вище, 23.09.2015 до ПрАТ «Страхова група «ТАС», подано письмове повідомлення про ДТП з зазначенням транспортних засобів, в тому числі і транспортного засобу потерпілого. Особисто ОСОБА_4, як потерпілий звернувся до страховика, який за законом має обов'язок відшкодувати шкоду, завдану з вини особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом, поза межами строків, встановлених ст.37 Закону.

Аргументи страховика про те, що він не має обов'язку відшкодовувати шкоду тому, що позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку від моменту дорожньо-транспортної пригоди судом не приймаються, з огляду на наступне.

У своїй постанові від 18.07.2018 у справі № 759/19724/15-ц Верховний суд дійшов висновку, що правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

В досліджуваній ситуації винність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом встановлена вироком суду після спливу більш як двох років з моменту дорожньо-транспортної пригоди (страхового випадку), і лише після цього потерпілий об'єктивно зміг розраховувати на отримання страхової виплати.

У постанові Верховного суду від 03.10.2018 по справі № 619/4145/15-ц зазначено, що системний аналіз положень страхового законодавства України дає підстави вважати, що письмове повідомлення страховика про ДТП не є виключним обов'язком потерпілої сторони, а тому не може слугувати правовою підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Враховуючи вище встановлені обставини та докази, надані позивачем на підтвердження витрат, пов'язаних зі стаціонарним лікування в закладах охорони здоров'я, з придбанням лікарських засобів, строку тимчасової втрати працездатності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» шкоди, завданої здоров'ю, в загальному розмірі 5865 грн. 79 коп., що складається з наступного: 505,23 грн - розмір витрат на лікування у закладах охорони здоров'я за 11 днів; 5081,24 грн.- витрати на придбання лікарських засобів; 279,32 грн. - моральна шкода (5% шкоди, заподіяної здоров'ю).

Розрахунки позивача перевірені судом, є вірними гуртуються на поданих доказах та вимог закону.

Вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь шкоди, завданої майну (транспортному засобу), підлягають задоволенню в межах розміру ліміту страхового відшкодування - 50000 грн., як передбачено законом, оскільки загальний розмір відповідних матеріальних збитків відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження становить 478528 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог, оскільки позивач у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог, які стосуються відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_4 шкоду завдану здоров'ю в розмірі 5865 грн. (п'ять тисяч вісімсот шістдесят п'ять гривень) 79 коп. та шкоду завдану майну в розмірі ліміту страхового відшкодування - 50000 грн. (п'ятдесят тисяч гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави 558 грн. 67 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_8

відповідач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований: АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_7;

відповідач - ПрАТ «Страхова група «ТАС», адреса місцязнаходження: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062,

третя особа - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований: АДРЕСА_3.

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2019.

Суддя А. О. Залеська