Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 495/9367/15-ц

провадження № 61-20193св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - сільськогосподарський кооператив «Долинівський»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу сільськогосподарського кооперативу «Долинівський» на рішення

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року у складі судді Мишко В. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С.,

Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до сільськогосподарського кооперативу «Долинівський» (далі - СК «Долинівський») про стягнення заборгованості з орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Долинівський» (далі - КСП «Долинівський») від 10 жовтня 1996 року його матері ОСОБА_5 належала земельна частка (пай), площею 12,37 га умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Великомар'янівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

29 травня 2000 року між ОСОБА_5 та СК «Долинівський» укладено договір оренди вищевказаної земельної частки (паю), відповідно до пункту 2.2 вказаного договору орендар щороку сплачує орендодавцю орендну плату (в розрахунках на одну земельну частку) у розмірі 953 грн або 15 % валового збору зерна. У пункті 2.3 договору передбачено, що договір укладено строком на 5 років, а саме з 29 травня 2000 року до 01 грудня 2005 року, у разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після смерті якої відкрилась спадщина на вказану земельну частку (пай). 14 лютого 2005 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, що набрало законної сили, за ним визнано право власності у порядку спадкування на зазначену вище земельну частку (пай), площею 12,37 га. 17 травня

2006 року він отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, право власності на неї зареєстрував 29 серпня 2014 року.

17 вересня 2014 року між ним та СК «Долинівський» було укладено договір оренди зазначеної вище земельної ділянки, якою кооператив користувався на підставі договору оренди від 29 травня 2000 року.

Позивач указував про те, що після смерті його матері - ОСОБА_5, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 до 17 вересня 2014 року кооператив продовжував користуватися спірною земельною ділянкою, проте орендну плату згідно з умовами договору оренди земельної частки (паю) від 29 травня 2000 року не сплачував, чим порушив його права.

Вважав, що строк звернення до суду ним пропущений з поважних причин, оскільки державна реєстрація його права на земельну ділянку була вчинена 29 серпня 2014 року.

З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просив суд поновити строк позовної давності, стягнути з СК «Долинівський» на його користь заборгованість з орендної плати за земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 12,33 га, у розмірі 15 % від валового збору зерна за 2004-2013 року, або грошовий еквівалент натуральної оплати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності для звернення до суду з позовом. Позов

ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з СК «Долинівський» на користь

ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати за земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 12,33 га у розмірі 15 % від валового збору зерна за 2004-2013 роки, що становить 488,39 центнерів зерна. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності з поважних причин. Права та обов'язки за договором оренди земельної частки (паю) від 29 травня 2000 року в порядку спадкування перейшли від ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, до її сина - ОСОБА_2, у тому числі щодо отримання від СК «Долинівський» орендної плати за використання земельної ділянки, якою кооператив фактично весь час користувався.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу СК «Долинівський» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем пропущено позовну давність з поважних причин. Права та обов'язки за договором оренди земельної частки (паю) від 29 травня 2000 року в порядку спадкування перейшли від ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, до її сина - ОСОБА_2, у тому числі щодо отримання від СК «Долинівський» орендної плати за використання земельною ділянкою, якою кооператив фактично весь час користувався.Усі права та обов'язки по договору № 918 оренди земельної частки (паю) від 29 травня 2000 року, який був укладений між ОСОБА_5 та СК «Долинівський», у порядку спадкування перейшли від померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до її сина ОСОБА_2, у тому числі і щодо отримання від СК «Долинівський» орендної плати за використання земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, СК «Долинівський»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою СК «Долинівський», виконання рішення суду першої інстанції зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 до СК «Долинівський» про стягнення заборгованості з орендної плати призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 отримав право власності на земельну ділянку з порушенням вимог законодавства, оскільки у рішенні суду про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_5 невірно вказана дата смерті останньої. Після смерті ОСОБА_5 вказана земельна ділянка була віднесена до земель запасу Великомар'янівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як не витребувана, та передана Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області (далі - Білгород-Дністровська РДА Одеської області) у тимчасове користування

СК «Долинівський», плата за користування цією земельною ділянкою СК «Долинівський» перераховувалось до місцевого бюджету сільської ради. Суди не надали належну оцінку тому факту, що на час укладання договору оренди від 29 травня 2000 року та на час смерті ОСОБА_5 у останньої було тільки право на умовні кадастрові гектари без встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 10 жовтня 1996 року Білгород-Дністровською РДА Одеської області видано ОСОБА_5 сертифікат серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) в КСП «Долинівський».

29 травня 2000 року між ОСОБА_5 та СК «Долинівський» було укладено договір № 918 оренди земельної частки (паю), відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_5 передає, а СК «Долинівський» приймає в оренду земельну частку (пай) розміром 12,37 умовних кадастрових гектарів, вартістю 46 730 грн, яка розміщена у межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом (а. с. 12, т. 1).

Згідно із пунктом 2.2 вказаного договору, за використання вказаною в договорі земельною часткою (паєм) орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунках на одну земельну частку) у розмірі 953 грн або 15 % валого збору зерна.

Відповідно до пункту 3.3 вказаного договору, його укладено сторонами терміном на 5 років. Початок дії договору 29 травня 2000 року, закінчення 01 грудня 2005 року. В разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

29 травня 2000 року ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого на випадок її смерті нею зроблено таке заповітне розпорядження: її сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСП «Долинівський» серії НОМЕР_1, виданий 10 жовтня 1996 року, вона заповіла ОСОБА_2

(а. с. 9 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що свідчить видане 03 січня

2004 року Великомар'янівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, про що зроблено запис за № 2 (а. с. 8, т. 1).

21 січня 2004 року на підставі розпорядження Білгород-Дністровської РДА Одеської області від 06 червня 2006 року № 789/2003 Білгород-Дністровською РДА Одеської області було видано на ім'я ОСОБА_5 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, за яким ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 12,33 га на території АДРЕСА_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 64, т. 1).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2005 року встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельний пай розміром 12,37 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Долинівський» на території Долиніської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області згідно земельного сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 10 жовтня 1996 року Білгород-Дністровською РДА Одеської області. Зобов'язано Білгород-Дністровську РДА Одеської області внести зміни до земельного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 10 жовтня 1996 року Білгород-Дністровською РДА Одеської області, розміром 12,37 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Долинівський» на території Долиніської сільської ради (а. с. 10, т. 1).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 07 жовтня 2005 року державне підприємство «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виконані роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо виділення земельної частки (паю) ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Долинівський» на території Великомар'янівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а. с. 59-63, т. 1).

17 травня 2006 року на підставі розпорядження Білгород-Дністровської РДА Одеської області від 07 грудня 2005 року № 1275/2005 ОСОБА_2 отримано від Білгород-Дністровської РДА Одеської області державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, за яким

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 12,33 га на території АДРЕСА_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 11, т. 1).

29 серпня 2014 року реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (далі - РС Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області) зареєстровано право власності

ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,3257 га, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 18, т. 1).

17 вересня 2014 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та СК «Долинівський» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки № 1, відповідно до розділу 1 якого орендодавець зобов'язався передати орендареві в строкове платне володіння і користування земельну ділянку АДРЕСА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,3257 га для її господарського використання, а орендар зобов'язався прийняти таку земельну ділянку, використовувати її відповідно до цільового призначення, а також сплачувати орендну плату. Вказаний договір зареєстрований у РС Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права (а. с. 13-16, 19, т. 1).

07 травня 2015 року на засіданні робочої комісії з врегулювання проблемних питань у сфері земельних відносин та наповнення місцевих бюджетів від плати за землю було розглянуто заяву ОСОБА_2 щодо виплати заборгованості СК «Долинівський» за користування земельною ділянкою площею 12,33 га в період з 2004 по 2014 роки. Керівником СК «Долинівський» повідомлено, що дійсно земельна ділянка весь час була у користуванні підприємства та орендна плата виплачувалася до 2004 року. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ніхто до підприємства не звертався щодо укладення договору оренди та отримання орендної плати. У зв'язку з відсутністю у підприємства та сільської ради відомостей про виготовлення державного акта на земельну ділянку, вона рахувалась в невитребуваних паях і кошти за її оренду перераховувались до бюджету сільської ради. У 2014 році підприємству були надані правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на підставі яких підприємство виплатило орендну плату за користування власнику земельної ділянки за 2014 рік. За результатами розгляду цього питання комісія дійшла до висновку, що договір оренди землі був підписаний з власником тільки у 2014 році, а кошти за користування землею СК «Долинівський» весь час перераховував до бюджету сільської ради (а. с. 41-42, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга СК «Долинівський» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У статті 1225 ЦК України зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно з частинами першою, п'ятоюстатті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статей 509, 510, 526 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (статті 525, 625 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, яким є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 цього ж закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із статтею 15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити у договорі поєднання різних форм орендної плати (стаття 22 Закону України «Про оренду землі»).

Як встановлено судом, права та обов'язки за договором оренди земельної частки (паю) від 29 травня 2000 року в порядку спадкування перейшли від ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, до її сина - ОСОБА_2, у тому числі щодо отримання від СК «Долинівський» орендної плати за використання земельною ділянкою, якою кооператив фактично весь час користувався. Усі права та обов'язки за договором оренди земельної частки (паю) від 29 травня 2000 року № 918, який було укладено між ОСОБА_5 та СК «Долинівський», у порядку спадкування перейшли від померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до її сина ОСОБА_2, у тому числі і щодо отримання від СК «Долинівський» орендної плати за використання земельної ділянки.

Смерть фізичної особи - наймодавця - не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди.

Обгрунтовуючи доводи скарги, СК «Долинівський» посилався на те, що після встановлення судовим рішенням факту прийняття ОСОБА_2 спірної спадщини 15 лютого 2005 року, останній після отримання ним державного акта не звертався до кооперативу із заявою про укладення договору оренди землі і за отриманням орендної плати. Тільки після звернення до ОСОБА_2 адміністрації кооперативу, він уклав договір оренди і став отримувати орендну плату на підставі укладеного договору, тому вважали безпідставним поновлення строку звернення його до суду й ненаведенням поважності причин пропуску такого строку та незастосування наслідків пропуску ОСОБА_2 позовної давності, про яку кооперативом було заявлено до винесення районним судом рішення у справі.

Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року не встановив правовідносини між сторонами, не перевірив доводів сторін та не дав їм належну правову оцінку.

Апеляційний суд не врахував, що відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, не зробив висновку про те, за який період ОСОБА_2 має право на стягнення заборгованості з орендної плати на земельну ділянку, у межах позовної давності, обчисленої за три роки до дня звернення до суду, чи за зазначений позивачем строк, який значно перевищує загальний строк позовної давності, а незастосування позовної давності за заявою відповідача не обґрунтував поважними причинами її пропущення, та не навів мотивів відхилення указаних доводів.

При цьому не звернули уваги на те, що ОСОБА_2 у позовній заяві було заявлено позовну вимогу про стягнення орендної плати у розмірі 15 % від валового збору зерна або грошовий еквівалент натуральної оплати. Проте стягуючи з відповідача на користь позивача борг з орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за значний період часу, а саме з 2003 по 2013 роки у розмірі 488,39 центнерів зерна, не з'ясував, чи відбувався у цей період валовий збір зерна кооперативом, яким чином проводились кооперативом у зазначений період часу розрахунки по орендній платі, у грошовому виразі, чи у відсотках від валового збору зерна, чи вирощує кооператив зернові культури на час вирішення спору й чи має реальну можливість повернути орендну плату зазначеною кількістю зерна, а, отже, апеляційний суд не перевірив законність та обґрунтованість рішення районного суду і дійшов передчасного висновку про залишення його без змін, та не обґрунтував можливість виконання такого рішення на момент його ухвалення відповідно до загальних принципів цивільного судочинства про те, що судове рішення має бути виконуваним.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з'ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу сільськогосподарського кооперативу «Долинівський» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк