ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3351/19 Справа № 213/1620/18 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (у теперішній час акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2018 року, яке постановлено суддею Алексєєвим О.В. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_1 про стягнення суми штрафу.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до договору №KRKRGA00151041 від 23.01.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 28396 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20.02.2023 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1, ОСОБА_1 надали в іпотеку належне їм нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 52,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Пунктом 33.4 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 169202 грн.

В порушення п. 18.7 Договору іпотеки, ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 586, 587 ЦК України відповідачі, без згоди позивача, передали в оренду вказаний предмет іпотеки ОСОБА_3

Пунктом 19.1 договору іпотеки передбачено відповідальність іпотекодавців за порушення будь-якого із передбачених зобовязань, а саме, у разі порушення зобовязання, в тому числі п. 18.7 договору, іпотекодавці сплачують на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 100% від вартості предмету іпотеки.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 суму штрафу в розмірі 84601 грн., та ОСОБА_1 суму штрафу в розмірі 84601 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, позивач зазначає, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження порушення відповідачами п. 18.7 Договору іпотеки та ст. 9 Закону України «Про іпотеку» та того, що відповідачі, без згоди позивача, передали в оренду вказаний предмет іпотеки ОСОБА_3, що підтверджується Актом державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4, складеного 24 квітня 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KRKRGA00151041, відповідно до умов якого Банк зобовязався надати ОСОБА_1 кредитні кошти у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 28396 доларів США на строк з 23 січня 2008 року по 20 січня 2023 року, включно, зі сплатою за користування кредитом 0,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі суми 1% від виданого кредиту в момент надання кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів й винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Пунктом 7.3 вказаного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобовязань за договором виступає іпотека двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

23 січня 2008 року між ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №KRKRGA00151041, за яким останні, в забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №KRKRGA00151041 від 23 січня 2008 року, надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 169202 грн.

Відповідно до п. 18.7 вказаного договору іпотеки, іпотекодавці зобовязались, окрім іншого, не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найом) без письмової згоди іпотекодержателя.

Пунктом 19.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцями, в тому числі п. 18.7 договору, вони сплачують на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 100% вартості предмету іпотеки.

Актом державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4, складеного 24 квітня 2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа №213/532/16-ц від 23 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», боргу в розмірі 8358,38 грн, встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Південний, 17/66, двері в квартирі відкрили квартиранти та зазначили, що власника квартири не знають, майно, яке б належало боржнику за вищезазначеною адресою не виявлено, боржник за вказаною адресою не мешкає з 2015 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення з відповідачів суми штрафу, передбаченого Пунктом 19.1 договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними доказами факту передачі предмета іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя в оренду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, в тому числі, передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною першою ст. 811 ЦК України передбачено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, в матеріалах справи відсутній укладений в письмовій формі, як того вимагає ст. 811 ЦК України, договір оренди квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1, та яка є предметом іпотеки.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачами п. 18.7 договору іпотеки №KRKRGA00151041 від 23 січня 2008 року, а саме передачу предмета іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя в оренду.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги позивача про те, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження порушення відповідачами п. 18.7 Договору іпотеки та ст. 9 Закону України «Про іпотеку» та того, що відповідачі, без згоди позивача, передали в оренду вказаний предмет іпотеки ОСОБА_3, що підтверджується Актом державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4, складеного 24 квітня 2018 року, оскільки, Акт державного виконавця не є достатнім доказом, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, укладення договору оренди щодо предмету іпотеки за вказаним договором, а відсутність реєстрації ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 не свідчить про існування договору оренди між останнім та відповідачами по справі.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: