ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3091/19 Справа № 202/3300/14 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі-ПАТ «Акцент-Банк») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначило, що 04 червня 2007 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNU0AU01961267, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 39 950,00 грн. зі сплатою 16,08 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 04 червня 2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

20 жовтня 2010 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, розмір відповідальності якого перед кредитором обмежено сумою у розмірі 10 000 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 21 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 110 907,03 грн, з яких: 7 496,00 грн заборгованість за кредитом; 49 583,96 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 189,29 грн заборгованість по комісії; 51 637,78 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №DNU0AU01961267 від 04 червня 2007 року у розмірі 100 907,03 грн, солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» 10 000,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 3 200,00 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

15 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів за кредитним договором №DNU0AU01961267 від 04 червня 2007 року та не надав доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів на його виконання, що свідчить про необгрунтованість заявлених ним вимог.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року скасовано.

Провадження у справі у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ПАТ «Акцент-Банк» закрито.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNU0AU01961267 від 04 червня 2007 року, станом на 21 січня 2014 року у сумі 110 907,03 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 496,00 грн, заборгованості по сплаті процентів у розмірі 49 583,96 грн, заборгованості по комісії в розмірі 2 189,29 грн, та пені у розмірі

51 637,78 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року у частині задоволених вимог до нього та закрити провадження у справі у зв'язку з набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2013 року, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року у частині частково задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, заочне рішення від 15 червня 2015 року підлягає перегляду в апеляційній інстанції в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості до ОСОБА_1

В апеляційній скарзі, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надав суду докази щодо наявності заборгованості за кредитним договором (розрахунок заборгованості), який не був спростований відповідачем. Судом першої інстанції фактично звільнено відповідача від виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі лише одних формальних міркувань.

Таким чином, оскільки на момент ухвалення судом рішення у справі борг позивачу в повному обсязі не повернуто, то суд не мав підстав для відмови в захисті його права на отримання сум, передбачених умовами договору, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням Постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалам справи, 04 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1. укладено кредитний договір №DNU0AU01961267, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 39 950,00 грн, зі сплатою за користування кредитом 16,08 процентів річних, з датою остаточного повернення кредиту 04 червня 2012 року.

На виконання умов зазначеного договору ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до меморіального ордеру № 112066 від 04 червня 2007 року, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 39 950 грн.

Відповідач належним чином умови договору не виконував, в зв'язку з чим позивач звернувся до нього з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNU0AU01961267 від 04 червня 2007 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 23 526,18 грн за період з 05 грудня 2011 року по 20 листопада 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2013 року зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимоги.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №DNU0AU01961267 від 04 червня 2007 року, станом на 21 січня 2014 року, згідно розрахунку позивача, утворилась заборгованість у розмірі 110 907,03 грн, з них: 7 496,00 грн заборгованість за кредитом; 49 583,96 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 189,29 грн заборгованість по комісії; 51 637,78 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 21 січня 2014 року, та випискою по рахунку № 4122 за період з 04 червня 2007 року по 16 листопада 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів за кредитним договором №DNU0AU01961267 від 04 червня 2007 року та не надав доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів на його виконання, що свідчить про необґрунтованість заявлених ним вимог.

Проте, погодитися з таким вирішенням спору не можна, оскільки судом неповно з'ясовані фактичні обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав правову оцінку розрахунку за кредитним договором, виконаному станом на 21 січня 2014 року за період з 04 червня 2007 року по 21 січня 2014 року.

Позивач вважав, що банк має право також на стягнення з боржника тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені після ухвалення рішення Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року, яким вже було вирішено питання про стягнення заборгованості за кредитом станом на 20 листопада 2012 року, та яке в свою чергу було переглянуто в апеляційному порядку, а тому додаткового правового аналізу зазначений період заборгованості не потребує та в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно правильності нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитними коштами, комісії та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, після закінчення строку дії кредитного договору, а саме після 04 червня 2012 року, слід зазначити, що таке право позивача на нарахування зазначених сум припинилося, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), у якому вона відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, зазначивши, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то вимоги про стягнення таких нарахувань після припинення 04 червня 2012 року дії кредитного договору слід визнати необґрунтованими і відмовити у їх задоволенні.

Таким чином, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи не встановив, тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів за кредитним договором №DNU0AU01961267 від 04 червня 2007 року та ненадання доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів на його виконання, а тому заочне рішення в оскарженій частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає зміні в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1

Згідно положень ст.141 ЦПК України часткове задоволення апеляційної скарги, а саме відмова у задоволенні позову з інших підстав, ніж наведені у заочному рішенні суду першої інстанції не утворюють підстав для такої процесуальної дії, як розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року змінити в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова