ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/5587/18

Номер провадження 22-ц/816/2812/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дмитренка Віталія Вікторовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено - 26 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2018 року, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти в розмірі 99897,31 грн у відшкодування матеріальної шкоди, суму сплаченого судового збору в розмірі 998,97 грн, 2288 грн витрат на оплату послуг експерта та 7560 грн на оплату правничої допомоги.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.05.2018 року на підставі акту приймання - передачі він передав у користування ОСОБА_2 належний йому автомобіль Opel Omega 2003 року випуску у належному стані. 05.07.2018 року вказаний автомобіль, під керуванням ОСОБА_4 потрапив у ДТП, та зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту складає 99897,31 грн. Відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдані збитки, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.02.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 99 897,31 грн та 7 286,97 грн судових витрат. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Доводи скарги мотивує тим, що в судовому засіданні позивач підтвердив, що є засновником ПЕККФ «Авто Плюс» має у власності більше 50 % статутного капіталу та надав свій автомобіль Opel Omega взамін неякісного автомобіля Nissan X-Trail, який було продано ПЕККФ «Авто Плюс» відповідачу та який перебував в ремонті. Метою передачі автомобіля було уникнення підриву репутації, реституції за договором. Вказує, що позивач також підтвердив в судовому засідання, що акт прийому-передачі авто готувався працівниками ПЕККФ «Авто Плюс» та на бланку Nissan. Зазначає, що у даному випадку саме ПЕККФ «Авто Плюс» повинно нести відповідальність перед позивачем, а відповідач не повинен нести відповідальність перед ПЕККФ «Авто Плюс», оскільки останнє повинно було передати йому застрахований автомобіль. Вказує, що при визначенні розміру шкоди не враховано зношеність пошкодженого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що відповідачем не було доведено, що її автомобіль Nissan перебував на гарантійному обслуговуванні під час передачі їй автомобіля Opel. Вказує, що позивач не має жодного відношення до діяльності ПЕККФ «Авто Плюс», оскільки воно здійснює свою діяльність через директора.

Відповідач та її представник доводи скарги підтримали та просили задовольнити.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але про час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було завдано матеріальної шкоди позивачу у вигляді пошкодження його автомобіля переданого у користування, а доказів того, що автомобіль Opel був наданий відповідачу на час перебування придбаного нею автомобіля Nissan на ремонті належить ПЕККФ «Авто Плюс», суду надано не було.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником автомобіля Opel Omega, 2003 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 (а.с. 6).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач та його дружина ОСОБА_5 є засновниками Приватного підприємства "Приватна експертно-консультаційна комерційна фірма "Авто Плюс".

Відповідно до акту приймання-передачі автомобіля від 10.05.2018 року до договору оренди автомобіля №10/05/18 від 10.95.2018 року орендодавець ОСОБА_1 передав, а орендар ОСОБА_2 прийняла автомобіль Opel Omega, 2003 року випуску, д.н.з НОМЕР_1. Вказаний акт складений на бланку ПЕККФ «Авто Плюс» (а.с. 7).

Договір оренди автомобіля №10/05/18 від 10.95.2018 року стороною позивача до матеріалів справи не долучено.

Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Сумській області №12634/50/03-18 від 19.09.2018 року, 05.07.2018 року о 22-06 год. до Сумського РВП ГУНП в Сумській області зі служби 102 надійшло повідомлення що до НХВ СОКЛ доставлено громадянина ОСОБА_4 з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку. Тілесні ушкодження отримав в результаті ДТП в смт. Степанівка Сумського району 06.07.2018 в ході опитування ОСОБА_4 встановлено, що тілесні ушкодження він отримав під час зупинки автомобіля на узбіччі автодороги Батурин-Конотоп-Суми в районі смт Степанівка, вийшовши з автомобіля, підслизнувся та впав вдарившись головою об кузов автомобіля марки Опель-Омега. В період часу з 05.07 - 10.07.2018 звернень щодо дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_4 не надходило (а.с. 68-69)

За поясненнями водія ОСОБА_4, наданих ним 06.07.2018 року, він тимчасово користувався автомобілем Opel Omega, який взяв у своєї знайомої.

Як підтвердила відповідач в судовому засіданні ОСОБА_4 є її чоловіком, з яким вона розірвала шлюб за рішенням суду від 19.01.2019 року.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №029/2018 від 08.08.2018 року, який було замовлено позивачем, де також не викладені обставини завдання механічних пошкоджень автомобілю марки Opel Omega, 2003 року випуску, д.н.з НОМЕР_1, внаслідок пригоди, що сталася 05.07.18, вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень завданих автомобілю без урахування коефіцієнта фізичного зносу на складові частини та деталі складає 99 897,31 грн, а вартість також відновлювального ремонту, але з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на складові частини та деталі складає 43951,41грн (а.с.13-60).

14.08.2018 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2. письмову вимогу про відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 99897,31 грн (а.с.61-62).

Отже, переконливих доказів, які б доводили обставини завдання автомобілю механічних пошкоджень внаслідок неправомірних (винних) дії відповідача не надано, як і не наведено в мотивах позову.

У своїх запереченнях на позов і в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснювала, що у зв'язку з перебуванням автомобіля Nissan на гарантійному ремонті, придбаного нею в ПЕККФ «Авто Плюс», одним із засновників якого є ОСОБА_1, останнім їй було надано автомобіль Opel Omega, у користування на підставі договору оренди. Вказаним автомобілем користувався її чоловік ОСОБА_4, з яким вона розлучилась у січні 2019 року. Саме він спричинив ДТП та, як наслідок, пошкодив його, врізавшись у дерево на узбіччі. Керування автомобіля відбувалось на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наданого їй ОСОБА_1

В підтвердження своїх пояснень, відповідач надала договір купівлі-продажу автомобіля марки NISSAN, укладеного нею 07.11.2016р. з ПЕККФ "АвтоПлюс", підписаний ОСОБА_6, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу видане на її ім'я, наряди замовлення гарантії виробника стосовно ремонту автомобіля марки NISSAN, що спростовують ствердження позивача про передачу їй автомобіля марки Opel Omega в оренду.

Частиною першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Представлений акт приймання-передачі автомобіля від 10.05.2018 року, складений до договору оренди автомобіля №10/05/18 від 10.95.2018 року, вказує, що відповідачу був переданий автомобіль в найм (оренду), але залишилось не з'ясованим з ким укладено такий договір укладено, притому, що відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст. 803 ЦК України наймач зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані у зв'язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Отже, зазначеним актом приймання - передачі автомобіля позивач не довів перед судом про укладення з відповідачем договору найму (оренди) транспортного засобу у визначеній законом формі.

Підставами позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є відшкодування останньою матеріальної шкоди, завданої пошкодження його автомобіля, на підставі деліктних правовідносин.

Місцевий суд вирішив спір відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду (ст.1166 ЦК України), якими врегульовані вирішення деліктних правовідносинами, при цьому не з'ясувавши чи є відповідач особою, якою була завдана шкода майну позивача, в чому полягають його винні дії та наявність причинного зв'язку між такими діями та негативними наслідками, які настали для позивача через завдання механічних пошкоджень його автомобілю.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону чи договору зобов'язана відшкодувати шкоду.

За наданими позивачем доказами вина відповідача не доведена, а керування автомобілем в день скоєння ДТП - 05.07.18 року, здійснював її чоловік ОСОБА_4, який правомірно володів автомобілем позивача, оскільки обмежень щодо умов користування цим автомобілем його власник не визначив. За таких обставин відповідач довела в суді, що шкода завдана не з її вини і це дає підстави для звільнення від її відшкодування.

Крім того, апеляційний суд вказує, що доводи апеляційної скарги про визначення розміру шкоди без урахування зношеності пошкодженого майна є обґрунтованими, бо за висновком автотоварознавчого дослідження вартість майнової шкоди, завданої автомобілю Opel Omega без урахування ПДВ та з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 43951,41грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову, оскільки, як встановлено, автомобіль Opel Omega було пошкоджено внаслідок ДТП за участі колишнього чоловіка відповідача ОСОБА_4, тобто завдавачем шкоди до якого таких вимог заявлено не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, через порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 1498,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дмитренка Віталія Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 1498,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко