П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року місто Київ

справа № 759/3065/16-ц

провадження №22-ц/824/4920/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення, постановлену 21 січня 2019 року в складі судді Шум Л.М.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, ухваленого у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та встановити спосіб і порядок виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, виходячи з матеріальних можливостей інваліда-пенсіонера, яким він є.

В апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що він є інвалідом ІІ групи, що підтверджує наявність у нього тяжкого захворювання, а розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому одразу сплатити суму, стягнуту рішенням суду. Крім того, посилався на те, що він як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору, а тому не повинен сплачувати цю суму.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 22 червня 2017 року задоволені позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування розмірі 8 768, 40 грн., витрати про оплату послуг аварійного комісара 723 грн., судовий збір в розмірі 1378 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., а всього 12 369, 40 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22 червня 2017 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 29 серпня 2017 року - залишено без змін.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення, відповідач посилався на те, що він перебуває у складному фінансовому становищі, є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію в розмірі 2937,10 грн., яка є єдиним джерелом доходу. Зазначені обставини ускладнюють виконання рішення, в зв'язку з чим відповідач просив заяву задовольнити.

Постановляючи ухвалу про відмову у розстроченні виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні обставини, що давали б підстави для розстрочення виконання рішення.

Колегія суддів, погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Європейський суд з прав людини у відповідних рішеннях наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року; рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року).

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи із вимог даної норми, розстрочення виконання судового рішення може бути застосоване судом лише у виключних випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, оскільки рішення суду підлягає обов'язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення наявності беззаперечних підстав для застосування розстрочення виконання рішення суду лежить саме на особі, яка просить застосувати таку відстрочку.

Згідно до ч.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалення судового рішення (ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для застосування розстрочення виконання рішення суду відповідачем ОСОБА_2 не надано.

Надана ж ОСОБА_2 копія пенсійного посвідчення, з якого вбачається, що відповідач є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання) та отримує пенсію по інвалідності, не є належним доказом, що підтверджує факт наявності тяжкої хвороби відповідача, яка ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Копія довідки Управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України від 21 грудня 2018 року за № 19762 про отримання ОСОБА_2 пенсії по інвалідності за грудень 2018 року в розмірі 2937,10 грн. не є доказом того, що відповідач не має інших джерел доходів, а лише підтверджує факт отримання ним пенсії по інвалідності в зазначеному розмірі.

Таким чином, боржник ОСОБА_2 не надав достатніх та переконливих доказів, що свідчать про наявність у нього виключних обставин, через існування яких він позбавлений можливості виконати судове рішення про стягнення з нього коштів, що відповідно до ст. 435 ЦПК України є підставою для розстрочення виконання судового рішення. Обставини, на які посилався відповідач, а саме на те, що він є інвалідом ІІ групи, відсутність у нього інших джерел доходів ніж пенсія, неможливо вважати такими, що утруднюють виконання рішення суду в розумінні ст. 435 ЦПК України.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, є аналогічними її обґрунтуванню у заяві про розстрочення виконання судового рішення та отримали судом першої інстанції належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд при ухваленні рішення не визначив порядок його виконання, безпідставно стягнув з нього суму судового збору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки ці питання стосуються рішення суду, а тому не підлягають вирішенню під час розгляду заяви про розстрочення виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки розстрочення свідчить про порушення прав стягувача та затягування виконання на тривалий строк.

Інших доводів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості та безпідставності поданої заяви, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371,367, 374, 375, 381-384, 390, 435 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус