Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач : Луганська В.М.
Справа № 415/3096/18
Провадження № 22-ц/810/189/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коротенка Є.В., Назарової М.В.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє через представника ОСОБА_4 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року ухваленого судом у складі судді Фастовця В.М. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказало, що відповідно до укладеного договору від 20.12.2011 року за № б/н ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. За Умовами та Правилами клієнт погоджується на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, позичальник доручає списувати з будь-якого відкритого в банку рахунку грошові кошти для здійснення платежу. При незгоді зі змінами Умов та Правил та/або Тарифами банку клієнт зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити заборгованість. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість у сумі 60792,47 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.12.2011 року у розмірі 60792,47 грн. яка складається з : 1351,09 грн. - заборгованість за кредитом; 51570,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2871,07 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Суд стягнув на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором б/н від 20.12.2011 року в розмірі 52 821, 40 грн. та судовий збір у розмірі 1762, 00 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3, який діє через представника ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі скаржник отримав 19 червня 2018 року, у строк визначений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі надав відзив на позовну заяву, заяву про застосування строків позовної давності, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, клопотання про витребування письмових доказів. Однак, суд розглянув справу та постановив судове рішення, не пересвідчився про отримання скаржником ухвали суду про відкриття провадження у справі, що призвело до порушення прав скаржника. Розгляд справи відбувався без участі скаржника, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості представити свої заперечення та надати аргументи щодо незаконності вимог позивача та не погоджується з висновком суду в частині стягнення заборгованості за користування кредитом в розмірі 51470,31 грн., вважає, що в цій частині рішення суду не відповідає вимогам у зв'язку з неналежним дослідженням обставин справи.

При отриманні кредиту, скаржник оформлював та заповнював анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, але з самими Умовами та Правилами скаржник не ознайомлювався, що не враховано судом. Суд першої інстанції не врахував, що позивач неодноразово підвищував процентну ставку та одночасно нараховував відсотки на прострочену заборгованість без правових підстав. Просив суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом, процентам та пені за користування кредитом та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 1164,58 грн., заборгованості за процентами у сумі 1397, 48 грн., здійснити розподіл судових витрат.

ПАТ КБ «Приватбанк» у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що оскаржуване рішення прийнято судом з повним, всебічним дослідженням обставин справи та посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять правила надання банківських послуг. 20.11. 2011 року відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до підписаної ОСОБА_3 анкети - заяви відповідач сам запропонував вважати Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи банку складовими частинами договору та підтвердив, що в подальшому зобов'язується ознайомитися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку. Позивач посилається на те, що здійснення часткового погашення кредиту свідчить про визнання заборгованості за кредитом. Стосовно підвищення відсоткової ставки позивач у відзиві зазначає, що відповідач підписавши анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, а тому погодився з розміром процентів за користування кредитом та порядком його зміни, що передбачений п. 1.1.1.17,1.1.1.91, 1.1.23, 1.1.3. 4, 1.1.3.1.9, 1.1.3.2.3. Умов і Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» 31.07.2014 року, 31.08.2014 року та 30.04.2015 року повідомив позичальнику про збільшення відсоткової ставки у виписці по рахунку. У зв'язку з викладеним просив суд відмовити ОСОБА_3 в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засідання представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості у вигляді заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом. Рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог Банку про стягнення пені та штрафу не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 20.12.2011 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 28.02.2018 р. відповідачем зобов'язання в повному обсязі не були виконані, в результаті цього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 52821,4 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1351,09 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 51470,31 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 ознайомився та погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді, надав свою згоду, що анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають договір, укладений між ним та позивачем, про що свідчить його підпис на вказаній анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору.

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору визначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 20 грудня 2011 року, яка підписана відповідачем, зазначено, що кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» становить 1500 грн.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано 20 грудня 2011 року кредитну картку № 5211…7697, зі строком дії до жовтня 2015 року.

Установлено, що факт отримання кредитної картки 20 грудня 2011 року відповідач не заперечував, як не заперечував і факт користування карткою.

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідач користувався кредитним лімітом, отже, погодися з умовами кредитування, розміром процентів за користування кредитом та відповідальністю, яка настає в разі порушення умов договору.

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_3 вбачається, що відповідач користувався карткою. В судовому засіданні представник відповідача визнає суму заборгованості за тілом кредиту та просить суд апеляційної інстанції застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, надав суду розрахунок заборгованості.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 28 лютого 2018 року за відповідачем утворилася заборгованість за кредитом у сумі - 1351, 09 грн., по процентам за користування кредитом у сумі - 51570, 31 грн.

До апеляційної скарги відповідачем додано клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 17 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В ухвалі суду відповідачу роз'яснювалося його право подати відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, встановлений судом в ухвалі про призначення справи до розгляду строк для надання відзиву на позовну заяву обчислюється з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих матеріалів направлялась на адресу відповідача рекомендованим повідомленням. Копію вищевказаної ухвали відповідач отримав 19 червня 2019 року (а.с.49). У визначений судом строк відповідачем на адресу суду було направлено поштою відзив на позовну заяву, заяву про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 50-60). Рішення по справі ухвалено 15 червня 2018 року, без урахування наданих відповідачем відзиву на позовну заяву та заяви про застосування строку позовної давності, що не забезпечило дотримання судом принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право ОСОБА_3 на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» від 27 жовтня 1993 року та «Aнкерл проти Швейцарії» від 23 жовтня 1996 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. (Рішення у справі «Руїс Матеос проти Іспанії»).

З урахуванням зазначених вище обставин апеляційний суд вважає необхідним прийняти доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачем та заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, сторони поряд з установленням строку дії договору від 20 грудня 2011 року, встановили й строки виконання відповідачем окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів). Так, відповідач щомісячно повинен вносити щомісячний платіж на погашення кредиту у розмірі 7% від заборгованості, про що зазначено в Тарифах банку.

Отже, умовами укладеного між сторонами договору від 20 грудня 2011 року передбачено щомісячне виконання відповідачем зобов'язання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Згідно наданої позивачем виписки по рахунку, останній платіж відповідачем здійснено 21.02.2014 року. З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 23. 04. 2018 року (а.с.41).

Заборгованість відповідача за кредитом у сумі 1164,58 грн. представником відповідача не оспорюється і цю суму заборгованості за кредитом представник відповідача визнає.

Оскільки погашення процентів передбачено умовами договору щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання до кожного платежу, а до суду банк із позовом звернувся 23.04.2018, то до стягнення згідно вимог ст. 256 ЦК України в межах строку позовної давності належать заборгованість за кредитом у сумі 1164, 58 грн. та відсотки за користування кредитом з квітня 2015 року до 31 жовтня 2015 року у розмірі - 235, 76 грн.

Колегією суддів для розрахунку заборгованості за відсотками взято відсоткову ставку 30%, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що банк проінформував відповідача про зміну відсоткової ставки з 30% на 34, 8%, починаючи з 01 вересня 2014 року, з 34, 8 % на 43,20 % з 01 квітня 2015 року. Крім того, відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16).

Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, колегія суддів вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтовані.

В судовому засіданні встановлено, що термін дії картки №5211******7697 встановлено до 10/15 (а.с.121), тобто строк дії кредитної картки до 31 жовтня 2015 року.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Як вже зазналося вище, перебіг позовної давності щодо місячних платежів зі сплати відсотків за користування кредитом починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 25 січня 2012 року по 28 лютого 2018 року в сумі 51570, 31 грн..

Зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тобто після 31 жовтня 2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01 листопада 2015 року по 28 лютого 2018 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 25 січня 2012 року по 11 квітня 2015 року року звернувся 12 квітня 2018 року, а дії, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності щодо погашення відсотків, в межах строку останнім не вчинялися, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Представником відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції надано копію додаткової угоди №1 до кредитного договору №SAMDN298 від 20.12.2011 року згідно до якої сторони узгодили зменшення заборгованості за кредитним договором, встановили суму заборгованості на день підписання додаткової угоди у розмірі 5720, 00 грн. та зазначили дату остаточного погашення заборгованості за договором 13.03.2019 року. Представником відповідача надано копії квитанції на суму 1762, 00 грн., на суму 5725, 00 грн. як на підтвердження сплати суми боргу за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги надані представником відповідача копії квитанцій в якості належного доказу сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.12.2011 року, оскільки з них не вбачається, що за ними сплачується кредитна заборгованість саме за кредитним договором, у справі, що перебуває на розгляді у суді. У наданій представником відповідача додатковій угоді №1 зазначено номер кредитного договору та дату укладання кредитного договору. Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення кредитної заборгованості з відповідача посилався на кредитний договір від 20.12.2011 року без номеру. Колегія суддів судової палати вважає, що представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів того, що укладена додаткова угода від 12.03.2019 року стосується саме кредитного договору на який посилається позивач у позовній заяві та був предметом судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості за договором № б/н від 20 грудня 2011 року.

Відповідно до підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною десятою вказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обв'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 1762, 00 грн. Позовні вимоги банку задоволено частково і з відповідача на користь банку підлягав стягненню судовий збір у розмірі 40, 59 грн.

Скаржником сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2643, 00 грн. Апеляційну скаргу скаржника задоволено частково, на користь скаржника підлягав би стягненню судовий збір у розмірі 1444, 57 грн. Враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1403, 98 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 376, 382, 383, 384, 386 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє через представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.12.2011 року у сумі 1 400, 34 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1164, 58 грн., відсотки з 12.04.2015 року по 31.10.2015 року - 235, 76 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 403, 98 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за період з 25.01.2012 року по 11.04.2015 року відмовити у зв'язку з пропуском строку, за період з 01.11.2015 року 28.02.2018 року за необґрунтованістю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Є.В. Коротенко

М.В. Назарова