ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/3974/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І.,Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецька міська рада

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 січня 2019 року, головуючий у 1-й інстанції Федіна А.В.,

встановила:

ОСОБА_3 у липні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецької міської ради про усунення перешкод у користування жилим приміщенням шляхом вселення.

Зазначав про право користування квартирою 1 по вул.Букшованого,13 м.Чернівці.

Посилався на те, що наймач ОСОБА_4 чинить перешкоди у доступі до квартири АДРЕСА_1, змінила замок.

Просив усунути перешкоди у користуванні квартирою 1 по

Справа №725/3974/18 Головуючий у 1 інстанції Федіна А.В.

Провадження №22-ц/822/377/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю

вул.Букшованого,13 м.Чернівці шляхом вселення та надання ключів від

вхідних дверей.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 січня 2019 року позов задоволено, постановлено усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою 1 по вул.Букшованого,13 м.Чернівці шляхом вселення та надання ключів від вхідних дверей.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 січня 2019 року скасувати та ухватили нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_5 відмовити.

Зазначає про неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, залишення ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 у зв»язку із створенням сім»ї, покази свідка ОСОБА_6, зазначені у вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 лютого 2013 року, про проживання спільно з ОСОБА_3 з жовтня 2011 року, обумовлення сторонами не набуття ОСОБА_3 самостійного права користування жилим приміщенням.

Вважає, що рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила справо користування жилим приміщенням, не має преюдиційного значення.

Посилається на вселення до квартири АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати, осіб різної статі на порушення норм статей 50, 54 ЖК України.

Також вказує на не залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7., на права та обов»язки якої впливає судове рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не надходило.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст.9, ч.1 ст.61, ч.1 ст.64, ч.2 ст.65 ЖК Української РСР та дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_3 користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та надання ключів від вхідних дверей.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на право ОСОБА_3 користування квартирою АДРЕСА_1, рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2018 року, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовлено.

Водночас суд першої інстанції вважав доведеним чинення ОСОБА_4 перешкод у користуванні ОСОБА_3 жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

На підставі частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла.

Згідно з частиною третьою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Укрвторресурс» від 22 листопада 2018 року №1256 у квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_4, син ОСОБА_3, донька ОСОБА_7

Судом першої інстанції встановлено чинення ОСОБА_4 перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, не надання доступу до жилого приміщення.

Наведене стверджується зверненням ОСОБА_3 до Чернівецького відділу поліції у вересні 2017 року з приводу заміни батьками замків у квартирі АДРЕСА_3, не надання доступу до жилого приміщення (а.с.13-14).

За обставин набуття ОСОБА_3 права користування спірним житловим приміщенням у встановленому законом порядку, право ОСОБА_3 користування квартирою АДРЕСА_1 підлягає захисту у обраний останнім спосіб шляхом вселення та надання ключів.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на залишення ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 у зв»язку із створенням сім»ї, покази свідка ОСОБА_6, зазначені у вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 лютого 2013 року, про проживання спільно з ОСОБА_3 з жовтня 2011 року.

Так, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2018 року у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовлено.

Отже, ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 не втрачено.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо обумовлення сторонами не набуття ОСОБА_3 самостійного права користування жилим приміщенням.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У матеріалах справи відсутні докази існування домовленості про те, що ОСОБА_3 самостійного права користування спірним жилим приміщенням не набувається.

Також не можна погодитися з твердженням ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм статей 50, 54 ЖК Української РСР, оскільки наведені норм регулюють порядок надання жилим приміщень у будинках державного і громадського фонду.

Натомість, у справі має місце спір з правовідносин між наймачами квартири АДРЕСА_1 щодо користування жилим приміщенням.

Крім того, не залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7., не є підставою для скасування судового рішення.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Разом з тим, права та обов»язки ОСОБА_7 ґрунтуються на праві користування квартирою АДРЕСА_1.

Зміст рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2018 року не містить висновки про права та обов»язки ОСОБА_7 щодо усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та надання ключів.

Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.53 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначені ч.2 ст.54 ЦПК України.

З огляду на наведене рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 січня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1ст. 375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 17 квітня 2019 року

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак