Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/152/13- ц
Провадження № 6/499/13/19
У Х В А Л А

Іменем України

"17" квітня 2019 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібровій О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець Парфьонов Г.В. звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №57884321 щодо виконання виконавчого листа №49/152/13-ц, виданого 13.01.2014 року Іванівським районним судом Одеської області про стягнення заборгованості по кредитному договору №1230-н від 21.02.2007 року, укладеному між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 в сумі 228556,90 грн. та виконавче провадження №57883644 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» судових витрат у розмірі 3219,00 грн. При цьому на теперішній час боржником рішення суду не виконано і ним не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду. У зв`язку з цим просив встановити тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду подання був повідомленим належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Тому суд вважає за необхідне, з метою не обмеження прав осіб на доступ до правосуддя та зважаючи на стислі строки розгляду даної категорії справ, розглянути подання приватного виконавця без його участі.

Інші особи на виконання вимог ст.441 ЦПК України у судове засідання не викликалися.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали, додані до подання, а також матеріали цивільної справи №499/152/13-ц, судом встановлено наступне.

Так, на примусовому виконанні у приватного виконавця Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження № №57884321 щодо виконання виконавчого листа №49/152/13-ц, виданого 13.01.2014 року Іванівським районним судом Одеської області про стягнення заборгованості по кредитному договору №1230-н від 21.02.2007 року, укладеному між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 в сумі 228556,90 грн. та виконавче провадження №57883644 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» судових витрат у розмірі 3219,00 грн.

З подання вбачається, що на теперішній час боржником рішення суду не виконано.

Разом з тим, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9Конституції України та ст.ст. 3, 10 ЦПК України.

Відповідно до ст.33Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В статті 1Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» зазначається, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно п. 5 ч. 1 ст.6Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право приватного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями,визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, 10.12.2018 року приватним виконавцем Парфьоновим Г.В винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень за вищевказаними виконавчими документами, яке зведене у одне виконавче провадження №57884473.

Надаючи до суду клопотання про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилався на те, що на теперішній час боржником рішення суду не виконано і ним не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду, що зумовлює необхідність у тимчасовому обмежені права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів, оскільки у нього відсутні будь-які транспортні засоби, грошові кошти у фінансових установах також відсутні,.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Оскільки відповідно до частини 4 статті 441ЦПК суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування зазначених обставин.

Хоча до подання було додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію виконавчого документа, копії відповідей на запити до фінансових устав та щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів, що свідчить про вжиття приватним виконавцем заходів, спрямованих на забезпечення виконання судового рішення, втім, відсутні будь-які відомості, які б свідчили про повідомлення боржника щодо відкриття самого виконавчого провадження, щоб мати можливість його добровільного виконання, та про його ухилення від виконання цих зобов`язань.

При цьому згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За таких обставин, оскільки суду не надано належних доказів того, що боржник обізнаний про відкриття виконавчих проваджень, відсутність підтвердження про отримання ним винесених приватним виконавцем постанов в рамках зведеного виконавчого провадження, не доведено ту обставину, що ОСОБА_1 свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання, тому в задоволенні подання приватного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України необхідно відмовити.

На підставі ст. ст. 8, 9, 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ч. 4 ст. 313 ЦК України, ст.ст. 6, 19,28 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст. ст. 81, 441 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сини з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ч.1 ст.353 ЦПК України дана ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СуддяІ. В. Погорєлов