Постанова

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 464/6605/16

провадження № 61-26071св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: Львівська міська рада, Департамент містобудування Львівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 листопада 2016 року в складі судді Дулебка Н. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2017 року в складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання права оренди земельних ділянок та поновлення договорів оренди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 2009 року між сторонами укладено договори оренди земельних ділянок строком на п'ять років, відповідно до умов яких ОСОБА_4 передано в оренду земельну ділянку площею 0,0669 га на АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,0621 за тією ж адресою.

Після закінчення п'ятирічного строку договору позивачі продовжували користуватися земельними ділянками та сплачували орендну плату, а відповідачі протягом одного місяця з дня закінчення цього строку не направили листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, що є підставою вважати договори поновленим відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». Неодноразові вимоги позивачів про поновлення договору Львівською міською радою залишені без належного реагування, договори оренди на новий строк між сторонами не укладено.

На підставі викладеного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили: визнати за ОСОБА_4 право оренди земельної ділянки загальною площею 0,0669 га на АДРЕСА_1 для ведення городництва, поновити договір оренди землі від 16 червня 2009 року строком на п'ять років, а саме до 27 грудня 2017 року, на умовах, передбачених цим договором; визнати за ОСОБА_5 право оренди земельної ділянки загальною площею 0,0621 га на АДРЕСА_1, поновити договір оренди землі від 16 червня 2009 року строком на п'ять років, а саме до 27 грудня 2017 року, на умовах, передбачених цим договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 25 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право оренди земельної ділянки загальною площею 0,0669 га, у тому числі інші - 0,0669 га, що знаходиться на АДРЕСА_1, для ведення городництва, та поновлено договір оренди землі від 16 червня 2009 року, зареєстрований у Львівській міській раді 16 червня 2009 року за № С-1508, про що у книзі записів про реєстрацію договорів оренди землі С-3 вчинено запис, та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2009 року за НОМЕР_1, строком на п'ять років, а саме до 27 грудня 2017 року, на умовах, передбачених цим договором.

Визнано за ОСОБА_5 право оренди земельної ділянки загальною площею 0,0621 га, у тому числі під забудовою - 0,0004 га, інше - 0,0617 га, що знаходиться на АДРЕСА_1, для ведення городництва, та поновлено договір оренди землі від 16 червня 2009 року, зареєстрований у Львівській міській раді 16 червня 2009 року за № С-1511, про що у книзі записів про реєстрацію договорів оренди землі С-3 вчинено запис, та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2009 року за НОМЕР_2, строком на п'ять років, а саме до 27 грудня 2017 року, на умовах, передбачених цим договором.

Стягнуто з Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 551,20 грн, а саме по 275,60 грн з кожного з відповідачів.

Стягнути з Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради на користь ОСОБА_5 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 551,20 грн, а саме по 275,60 грн з кожного з відповідачів.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачі продовжують користуватися земельними ділянками після закінчення строку договорів оренди та протягом одного місяця після закінчення строку дії цих договорів відповідачами не було направлено орендарям листа-повідомлення про заперечення у поновленні договорів оренди землі. Тому з вказаних підстав спірні договори оренди вважають поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, , що узгоджується з вимогами частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, а також зазначив, що зібраними у справі доказами підтверджено факт належного виконання орендарями умов договорів оренди; реалізацію позивачами свого права на поновлення цих договорів на новий строк (неодноразово зверталися до відповідачів з відповідними заявами); ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договорів на новий строк; продовження використання позивачами земельної ділянки після закінчення строку дії договорів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Львівська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться на АДРЕСА_1, перебуває у комунальній власності, а тому суб'єктом права власності щодо неї є територіальна громада м. Львова.

Оскаржувані договори оренди могли бути продовженими на новий строк лише за умови, якщо б орендар належно виконував свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди та інші документи; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Оскільки позивачі не вчинили вказаних дій, зокрема не подав повний пакет документів щодо спірних правочинів, тому відсутні підстави для продовження договорі оренди на новий строк.

Чинне законодавство не передбачає автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а також не передбачає зміну в судовому порядку строків оренди, встановлених відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Договір оренди землі припиняється у випадку закінчення строку, на який він був укладений.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в інтересах яких діяв адвокат ОСОБА_6, подали до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивачі неодноразово зверталися до Львівської міської ради із заявами про продовження договорів оренди земельних ділянок, проте такі заяви залишилися без належного реагування. Орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивачі безперервно користувалися спірними земельними ділянками з часу укладення договорів і продовжують користуватися цим майном, сплачують орендну плату. Орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 червня 2009 року між Львівською міською радою та ОСОБА_5 укладено договори оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1 якого орендодавець на підставі ухвали Львівської міської ради від 07 червня 2007 року № 899 «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у м. Львові» та ухвали Львівської міської ради від 27 грудня 2007 року № 1459 «Про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 земельних ділянок на АДРЕСА_1» надав в оренду ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0621 га.

Крім того, 16 червня 2009 року між Львівською міською радою і ОСОБА_4 укладено договори оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1 якого орендодавець на підставі вказаних вище ухвал Львівської міської ради від 07 червня 2007 року № 899 та від 27 грудня 2007 року № 1459 надав в оренду ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0621 га.

Ці договори укладено на п'ять років до 27 грудня 2012 року (пункти 8 договорів оренди).

Суди встановили, що умови договорів оренди позивачами виконано належним чином, орендна плата за договором оренди вносилась своєчасно, в повному обсязі, відповідно до умов договорів.

Позивачі після закінчення договору оренди спірної земельної ділянки до теперішнього часу безперервно з початку договору оренди користуються земельними ділянками та оплачують оренду плату тобто виконують умови договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачі неодноразово зверталася до відповідачів із заявами про продовження терміну оренди земельної ділянки.

Так, 05 вересня 2012 року позивачі звернулися до Львівської міської ради, яка є орендодавцем за вказаними вище договорами, в межах строку, передбачено пунктом 8 цих правочинів, про поновлення строку дії договорів, що підтверджується реєстраційною карткою Центру обслуговування мешканців Львівської міської ради та листом Львівської міської ради від 26 жовтня 2012 року.

У відповіді міської ради повідомлено про подання неповного переліку документів та зобов'язано позивача надати додаткові документи для продовження строку оренди земельної ділянки, зокрема зобов'язано надати план земельної ділянки масштабу 1:500 із зазначеними межами, виконаний ліцензійною спеціалізованою землевпорядною організацією, з вказівкою площі, нанесеними червоними лініями, погоджений з управлінням архітектури департаменту містобудування; кадастровий план земельної ділянки, у тому числі в електронному векторному вигляді (обмінний файл in 4), з зазначенням загальної площі земельної ділянки, нанесеними червоними лініями, експлікацією земель; висновок управління архітектури департаменту містобудування про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою.

05 листопада 2012 року позивач звернулася до Управління архітектури Департаменту містобудування із заявою про надання висновку про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою та надали технічну документацію із попереднім висновком даного управління про наявність містобудівних обмежень, однак у місячний строк даний висновок не був наданий, а також не отримано відповідь щодо поновлення або припинення договору оренди землі.

14 березня 2013 року Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради надіслано лист, у якому вказано на неможливість передачі земельної ділянки в зв'язку з відсутністю плану зонування або детального плану території.

Згідно з листом Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 29 лютого 2012 року розроблення детального плану території на АДРЕСА_1 відповідно до відкоригованого Генерального плану м. Львова є недоцільним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов'язки.

У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.

Також у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Враховуючи зазначене, судам слід встановити наявність вчинення орендарем конклюдентних дій, а саме продовження користування носієм переважного права спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, які б свідчили про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав для визнання договору оренди землі з носієм переважного права поновленим.

Суди встановили, що позивачі, згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі», є добросовісним орендарями, які з метою скористатися своїми переважними правами на укладення договору оренди зверталися до відповідача з відповідними заявами (намагалися реалізувати своє право направлене на продовження договорів оренди), після закінчення строку дії договорів оренди належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договорів виконували свої обов'язки орендарів, використовували земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачували відповідачу орендну плату.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено у разі неукладення договору оренди на новий строк, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Суди також встановили, що відповідач не надіслав позивачам (не повідомив їх у будь-який інший спосіб) протягом одного місяця після закінчення строку договорів оренди листа-повідомлення про заперечення у поновленні цих договорів на новий строк.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 після закінчення 27 грудня 2012 року строку договорів оренди продовжили користуватися спірними земельними ділянками, сплачували орендні платежі, а Львівська міська рада протягом одного місяця після закінчення строку договору не направила орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, тому з цих підстав спірний договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені вказаним правочином.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що оскаржуваний договір оренди міг бути продовжений на новий строк лише за умови, якщо б орендар належно виконував свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення, оскільки вказані умови є підставою для поновлення договору оренди відповідно до частин першої-п'ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі». Разом з тим, позивачем заявлено вимоги про поновлення договору оренди саме відповідно до норми частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі, яка позивачем дотримана.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С.Висоцька

В. В. Пророк