Справа № 703/3573/17
2-п/703/12/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі Бойко Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено та визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,8491 га, яка знаходиться в адміністративних межах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 23 червня 2014 року на заміну державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №046607, виданого 10 березня 2009 року управлінням Держкомзему у Смілянському районі, кадастровий номер :02:002:0463, що належить ОСОБА_4, яка померла 19 квітня 2017 року.

26 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення, стверджуючи, що спадщину після смерті матері ОСОБА_4 протягом встановленого законом строку прийняла вона та ОСОБА_3 на яку складено заповіт, а також ОСОБА_1, однак вона, з невідомих причин, до суду не викликалася та жодного повідомлення про виклик не отримувала. Крім того вказала, що мати склала заповіт на її невістку ОСОБА_3 лише на земельну ділянку, а на ОСОБА_1 на все інше майно, тим самим виявила свою волю. Зауважила також, що на момент прийняття спадщини їй виповнилося 55 років та вона має право на обовязкову частку у спадковому майні відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, а оскільки вищевикладені обставини не були враховані судом при винесенні заочного рішення, просила його скасувати.

29 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_3 також звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 27 листопада 2018 року, яким за ОСОБА_1 було визнано право власності на земельну ділянку. Однак зазначила, що земельну ділянку померла ОСОБА_4 заповіла їй. Спадщину після смерті ОСОБА_4 вона прийняла відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, суд при винесенні рішення не врахував цю обставину, в засідання її не викликали, жодного повідомлення вона не отримувала. Відтак, враховуючи неповне зсування судом всіх обставин справи при винесенні заочного рішення просила його скасувати.

В судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

ОСОБА_1 просив в задоволенні заяв про перегляд заочного рішення відмовити, оскільки такі є обґрунтованими, а заочне рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 287 ЦПК України, відповідно до якої неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд приходить до висновку про проведення судового засідання про перегляд заочного рішення без участі заявників.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 позивача по справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заяви про перегляд заочного рішення не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з заочного рішення Смілянського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,8491 га, яка знаходиться в адміністративних межах Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 23 червня 2014 року на заміну державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №046607, виданого 10 березня 2009 року управлінням Держкомзему у Смілянському районі, кадастровий номер :02:002:0463, що належить ОСОБА_4, яка померла 19 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинні бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це та посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Згідно з ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз вищевказаних норм законодавства дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що б його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можливе скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Відповідно до положень ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно із ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У своїх заявах про перегляд заочного рішення заявники посилаються, як на одну з підстав скасування такого, не виклик їх до суду та не повідомлення про судові засідання.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями заявників, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 1 жовтня 2018 року в порядку ч. 2 ст. 51 ЦПК України первісного відповідача по справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно Макіївську сільську раду було замінено на належних відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вищевказану ухвалу останні отримали 12 жовтня 2018 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. В подальшому відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 викликалися в судове засідання та отримували повістки про виклик, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до суду не зявилися (а.с. 66,67).

В заяві про перегляд заочного рішення заявники не вказали про причини неявки до суду, хоча у відповідності до ч.5 ст. 128 ЦПК України відповідачі були повідомлені належним чином про судові засідання по цивільній справі та достовірно знали про її розгляд.

Окрім того, суд також вважає безпідставним посилання заявника ОСОБА_2 на те, що при винесенні рішення не враховано її право на обовязкову частку у спадковому майні.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.19 зазначив, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК ( 435-15 ), є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Статтею 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року передбачено, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Однак, заявником ОСОБА_2, на підтвердження факту непрацездатності будь-яких доказів суду не надано, відтак, її посилання на неповне дослідження всіх обставин справи при вирішенні спору та прийнятті рішення є необгунтованим та не підтвердженим належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі, будучи належним чином повідомленими про судові засідання в такі не зявлялися, ухиляючись від явки до суду, а докази на які вони посилаються, як на підставу для скасування заочного рішення суду від 27 листопада 2018 року не є переконливими, обґрунтованими, суперечать матеріалам справи та не спростовують висновків суду, відтак потреби у його перегляді суд не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 260, 284, 287 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Опалинська О.П.