Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4225/16-ц
Провадження №: 2/332/5/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2019 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Яцуна О.С.,
за участю секретаря Фурсової О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», ОСОБА_3 міської ради про визнання рішення ОСОБА_3 міської ради і державного акту на право власності на землю недійсними, -
В судове засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розпискою та повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.2, а.с.247-251).
Від представника позивача адвоката ОСОБА_4, надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача.
Від представника відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_5, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, з урахуванням раніше наданого відзиву від 26.03.2018 року, в якому зазначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 підготовлений на підставі позитивних висновків усіх служб міста, що погоджують відведення земельної ділянки відповідно до вимог норм ЗК України; погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на уникнення технічних помилок, а підписання акту погодження меж самостійного значення не має, не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Також зазначили, що оскільки на теперішній час оскаржуване позивачем рішення фактично виконано та ОСОБА_2 отримав державний акт про право власності на земельну ділянку, тому відсутні підстави для позбавлення останнього його права власності. Крім того, просили застосувати строк позовної давності до вимог про визнання рішення ОСОБА_3 міської ради та державного акту на право власності на землю недійсними, оскільки вважають, що так як оскаржуване рішення ОСОБА_3 міської ради № 72/130 прийнято 06.12.2006 року, позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.
Від представника відповідачів АТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт селлінг» ОСОБА_6, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував, з посиланням на те, що ОСОБА_2 як порушник земельних меж та колишній власник нерухомого майна повинен поновити права позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 міської ради 07.05.2007 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0585 га, серії ЯГ № 700752 від 07.05.2007 року.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75132335 від 07.12.2016 року, ПАТ КБ «Приватбанк» 07.12.2016 набуло право власності на земельну ділянку площею 0,0585 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лейтенанта Шмідта/Тенісна, буд. 138/53 на підставі договору іпотеки, серія та номер: 2925, виданий 15.09.2016 р. (т.1, а.с.33).
Згідно з ч. 10 ст. 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.
За змістом п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Відповідно до ст. 198 ЗК України комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, включає, зокрема і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (ч.2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій»).
Згідно з п. 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №3222/3223/18-27/4366/1827 від 29.10.2018 року, рукописний запис прізвища «Рахно» та підпис у вигляді рукописного запису «Рахно» від імені ОСОБА_7 у акті погодження меж землекористування, які містяться в технічній документації на виділення земельної ділянки ОСОБА_2, в графі 1, виконані не самим ОСОБА_7, а іншою особою (т.2, а.с. 145-148).
Крім того, згідно листа Заводської районної адміністрації ОСОБА_3 міської ради від 18.06.2001 року № 02-39/37ЛП, внаслідок обстеження будинків № 51 та № 53 по вул. Тенісній, комісією запропоновано ОСОБА_2 у строк до 22.06.2001 року знести металевий паркан по межі між земельними ділянками (т.2, а.с. 238).
Тобто, на час отримання ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку встановлено факт порушення меж суміжних земельних ділянок, шляхом встановлення паркану за межею земельної ділянки, а також згідно з висновком експерта встановлено факт порушення погодження меж земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 у власність, з усіма суміжними власниками та землекористувачами, зокрема з власником земельної ділянки № 51 по вул. Тенісній в м. Запоріжжі, ОСОБА_7
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.
З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання недійсними рішення ОСОБА_3 міської ради в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку підлягають задоволенню, оскільки технічна документація із землеустрою, на підставі якої прийнято зазначене рішення, виготовлена із суттєвими порушеннями.
При цьому суд не може взяти до уваги заяву відповідача ОСОБА_3 міської ради щодо застосування при вирішенні спору наслідків спливу строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач 13.01.2015 року набув право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, 51. Тобто, раніше дізнатися про порушення свого права останній не міг. Позивач звернувся до суду 14.12.2016 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.
Разом з тим, позовні вимоги щодо поновлення порушеного права на користування земельною ділянкою, шляхом відновлення межі, встановлення межових знаків на місцевості та зобовязання відповідача перенести паркан, встановлений між суміжними ділянками, не підлягають задоволенню, оскільки зазначені вимоги заявлені передчасно, так як дане питання може бути вирішено тільки після встановлення меж земельної ділянки землевпорядною організацією та передачі земельної ділянки у власність.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне судове рішення складено 19.04.2019 року.

Суддя: О.С. Яцун