Дата документу 10.04.2019 Справа № 2-137/11
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 2-137/11Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є.
Пр. № 22-ц/807/1509/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2019 року про відмову у задоволенні заяви представника АТ «УКРСИББАНК» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» (далі - Банк) про визнання кредитного договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеною заявою (т.с. 2 а.с. 121-124), в якій просив видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-137/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 в сумі 227995,70 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним дог7овором № 0 від 26 грудня 2008 року та поновити строк його пред'явлення до виконання.

В обґрунтування своєї заяви Банк зазначав, що 27 березня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення по справі № 2-137/11, яким позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» було задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 0 від 26.09.2008 року в розмірі 227995,70 грн. Рішення набрало законної сили 30 травня 2012 року. 13 грудня 2012 р. було видано виконавчі листи по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Ухвалою Суду від 29 березня 2016 року Ленінським районним судом було виправлено описку в виконавчих листах відносно боржника ОСОБА_3, а саме: вказано ідентифікаційний код ОСОБА_3 - НОМЕР_1 замість НОМЕР_2. Виконавчий лист № 2-137/11 виданий 13.12.2012 р. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження повторно направлявся для примусового виконання до Ленінського (Дніпровського) відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 19 серпня 2017 року за вих. № 26-52-895. Крім того, стягувачем було сплачено авансовий внесок на рахунок Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області. Протягом тривалого часу на адресу Банку не надходило жодного процесуального документа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3, тому представник АТ «УКРСИББАНК» звернувся до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області із запитами від 21.09.2018 року за вих. № 23-4/8-1833 та від 23.10.2018 року за вих. № 23-4/8- 1913 про надання інформації про хід виконання виконавчого документу. Згідно з інформацією, наданою Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області лише 06.12.2018 року, виконавчий лист по справі № 2-137/11 дійсно надходив до відділу на виконання та був повернутий стягувану 06 листопада 2017р. Невикористані кошти авансового внеску на рахунок стягувача було повернуто лише 04 квітня 2018 року. Повторно виконавчий лист № 2-137/11 виданий 13.12.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя на виконання до відділу не надходив. Дані обставини вказують, що виконавчий документ було втрачено не з вини стягувача, виконання рішення суду по справі № 2-137/11 є неможливим, заборгованість ОСОБА_3 перед АТ «УКРСИББАНК» залишається несплаченою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2019 року (т.с. 2 а.с. 152-153)у задоволенні заяви представника АТ «УКРСИББАНК» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, АТ «УКРСИББАНК» у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 155161) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. а.с. 177).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 180), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 182).

Учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом не скористалась.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 10 квітня 2019 року повідомлені апеляційним судом з дотриманням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. а.с.188-202) всі учасники цієї справи не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на …ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута апеляційним судом протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження (ст. 371 ч. 1 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у Банку у задоволенні його вищезазначеної заяви у цій справі, керувався ст. 433, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України та виходив із наступного.

Судом встановлено, що 27 березня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення по справі № 2-137/11, яким позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» було задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 0 від 26.09.2008 року в розмірі 227 995,70 грн. (т.с. 2 а.с.42-43).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.05.2012 року апеляційна скарга відповідачів була відхилена, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 30 травня 2012 року (т.с. 2 а.с.82-84).

Згідно відомостей, що містяться в матеріалах цивільної справи, 13 грудня 2012 року представником Банку, Пікінер А.К. під особистий підпис було отримано дванадцять виконавчих листів (т.с. 2 а.с.95).

Ухвалою суду від 29 березня 2016 року Ленінським районним судом було виправлено описку у виконавчих листах відносно боржника ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с.113).

19.08.2017 року виконавчий лист відносно ОСОБА_3 був пред'явлений до виконання, а також стягувачем було сплачено авансовий внесок на рахунок Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області (т.с. 2 а.с.128-130).

В подальшому представник Банку двічі звертався до Дніпровського ВДВС із письмовими запитами про хід виконавчого провадження від 21.09.2018р. за вих. № 23-4/8-1833 та від 23.10.2018р. за вих. № 23-4/8-1913 (т.с. 2 а.с.131-136).

Згідно Довідки Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя № 59371/5 від 02.11.2018р., державним виконавцем 06.11.2017 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та направлено за адресою, вказаною у заяві про відкриття виконавчого провадження: м. Дніпро, вул. Жуковського 3, каб.47, списку №1 реєстру рекомендованих листів від 22.11.2017р. Згідно перевірки за даними АСВП станом на 02.11.2018р. постанова про повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчий лист № 2-137/11 від 13.12.2012 р., виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення зі ОСОБА_3 боргу у розмірі 227995.70 грн. до відділу не повертався (т.с. 2 а.с.137) .

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень до ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З матеріалів цивільної справи №2-137/11 вбачається, що виконавчий документ був отриманий представником АТ «УКРСИББАНК» за довіреністю - Пікінер А.К. 13.12.2012 року під особистий підпис. В своїй заяві представник банку всю провину щодо невиконання рішення суду покладає на державного виконавця, при цьому не зазначає, ким із працівників банку та за яких обставин було втрачено виконавчий документ, а надана заявником копія довідки Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, що виконавчий документ станом на 31.10.2018р. на виконанні не перебуває, не є підтвердженням його втрати. Більше того, згідно даної довідки поштовий конверт з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчий лист № 2-137/11 від 13.12.2012 р., направлений рекомендованою кореспонденцією на адресу банку (т.с. 2 а.с.138-142) до Дніпровського ВДВС до відділу без вручення не повертався. До того ж, представником Банку не доведена поважність причин пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання та не надано пояснень з приводу того, чому протягом більше року Банк повторно не пред'являв даний виконавчий документ до виконання.

За таких підстав, суд першої інстанції вважав за необхідне в задоволенні заяви відмовити, оскільки станом на 17.12.2018 року закінчився строк, встановлений для пред'явлення виконавчого документа, та суду не наведено доказів його втрати та поважності причин пропуску строку пред'явлення його до виконання, тому у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку пред'явлення його до виконання необхідно відмовити.

Проте з такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що:

- виконавчий лист № 2-137/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 в сумі 227995,70 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним дог7овором № 0 від 26 грудня 2008 року, дублікат якого Банк просив видати у цій справі, було видано ще 13 грудня 2012 року;

- 19.08.2017 року виконавчий лист відносно ОСОБА_3 був пред'явлений до виконання, а також стягувачем було сплачено авансовий внесок на рахунок Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області (т.с. 2 а.с.128-130);

- згідно із довідкою Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя № 59371/5 від 02.11.2018р., державним виконавцем 06.11.2017 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа № 2-137/11 від 13.12.2012 р., виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення зі ОСОБА_3 боргу у розмірі 227995.70 грн. стягувачу (т.с. 2 а.с.137).

Однак, суд першої інстанції при вирішенні питання по суті у цій справі не звернув належної уваги на це.

Хоча, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, яка набрала чинності з 05.10.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом пред'являються до виконання у строки, встановлені ч. 1 ст. 12 вказаного закону, а саме: протягом 3 (трьох) років.

При цьому, строки пред'явлення виконавчого документу до виконання перериваються у разі пред'явлення його до виконання. У разі повернення виконавчого документу стягувану у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документу до виконання після переривання встановлюються з дня його повернення.

При вищевикладених обставинах, Банк станом на дату звернення до суду першої інстанції (17.12.2018 року) із вищезазначеною заявою про видачу дублікату виконавчого листа у цій справі не пропустив трирічний строк на пред'явлення вищезазначеного виконавчого листа до примусового виконання та помилково просив суд першої інстанції у своїй вищезазначеній заяві про поновлення йому цього строку.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень до ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Матеріали цієї справи не містять належних доказів на спростування доводів заяви Банку про втрату оригіналу вищезазначеного виконавчого листа у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення питання) до суду першої інстанції.

Крім того, встановлено, що Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі був сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (т.с. 2 а.с. 162).

Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2019 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 22.04.2019 року, оскільки у період з 20.04.2019 року по 21.04.2019 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.