ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/48/19 Справа № 183/2834/16 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого зазначило, що 05 березня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DNDZGK00000966, на підставі якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 37 300 дол. США на термін до 05 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних.

Банк виконав умови договору і надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 10 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 53 115,75 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 156,56 дол. США, заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 8 857,52 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 314,47 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 5 787,20 дол. США.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобовязань по договору, сторони уклали договір іпотеки № DNDZGK00000966 від 05 березня 2008 року, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 39,60 м2, житловою площею 14,10 м2, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.Портова, 16, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. У вказаному договорі ціна предмета іпотеки визначена у розмірі 217 150 грн.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNDZGK00000966 від 05 березня 2008 року у розмірі 8 630,77 доларів США, що еквівалентно 217 150 грн.(в межах вартості іпотечного майна), звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 39,60 м2, житловою площею 14,10 м2, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул. Портова, 16, що належать відповідачу на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 217 150 гривень, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Портова, 16, та стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNDZGK00000966 від 05 березня 2008 року в межах вартості предмету іпотеки - 8 630,77 доларів США, що еквівалентно за офіційному курсом НБУ станом на 10 травня 2016 року 217 150,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки- будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Портова, 16, та в цілому складається з: будинок А (глиноб. обк. цеглою) загальною площею 39,60 м2, житловою площею 14,10 м2, сарай В (глиноб.), убиральня Е (цегла), літній душ Ж (цегла), зливна яма я (цегла), колодязь к (металеві труби), ворота 4 (метал), хвіртка 5 (метал), огорожа 6 (метал), дворове покриття І (бетон), реєстраційний номер 18689302, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки іпотекодержателем ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені банку договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 217 150,00 гривень, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 3946 гривень 25 коп.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року доповнено абзац другий резолютивної частини рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року після слів "за кредитним договором № DNDZGK00000966 від 05 березня 2008 року" словами "яка виникла станом на 10 травня 2016 року у розмірі 53 115,75 дол. США та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 156,56 дол. США, заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 8 857,52 дол. США, заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 314,47 дол. США та пені за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 5 787,20 дол. США".

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку. Так, апелянт зазначив, що банк не провів з ним переддоговірної роботи перед укладанням договору щодо сукупної вартості кредиту, чим порушив вимоги ЗУ Про захист прав споживачів. Крім того, судом не було застосовано положення ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, під дію якого підпадає даний випадок, а також не витребувано у банку усіх доказів отримання відповідачем кредиту.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №DNDZGK00000966 від 05 березня 2008 року ЗАТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 37 300 доларів США, а відповідач зобовязався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення, сплату нарахованих відсотків у встановлений термін. Договір було укладено строком до 05 березня 2028 року, за користування кредитом була встановлена процентна ставка у розмірі 12,00 % річних.

В забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобовязань по договору сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме - будинок загальною площею 39,60 м2, житловою площею 14,10 м2, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул. Портова, 16, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, майно передається в іпотеку з невід'ємними приналежностями, що знаходяться в ньому.

Будинок належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстром № 561.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, у рахунок погашення якої в межах вартості іпотечного майна слід звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача і інших осіб з будинку.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на те, що розмір заборгованості є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також - відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про виселення.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про виселення рішення суду сторонами не оскаржено, тому апеляційним судом не перевіряється.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобовязань своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, станом на 10 травня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 53 115,75 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 156,56 дол. США, заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 8 857,52 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 314,47 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 5 787,20 дол. США.

На час розгляду справи судом, ОСОБА_3 не надано даних, що свідчать про погашення ним заборгованості по кредитному договору у добровільному порядку.

Право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України "Про іпотеку", ст.ст.589, 590 ЦК України, а також договором іпотеки.

Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання.

Частиною першою статті 33 та статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено Конституцією України та ст.35 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений положеннями ст.ст.39, 41 Закону України "Про іпотеку".

Положеннями частини першої статті 39 Закону передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Аналогічне правове положення міститься у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку". Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору іпотеки від 05 березня 2008 року передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до п. 24 вказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у цьому договорі.

Пунктом 35.5 договору іпотеки передбачено, що сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 217 150 грн.

Про наявність заборгованості по кредитному договору відповідач повідомлявся листом від 22 квітня 2016 року за вих.№ 30.1.0.0/2-552 (а.с. 10).

Матеріалами справи встановлено наявність у ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору, а також те, що договором іпотеки передбачено у разі наявності заборгованості можливість звернути стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є правильним, законним та обгрунтованим.

Посилання апелянта на те, що банк не провів з ним переддоговірної роботи перед укладанням договору щодо сукупної вартості кредиту, чим порушив вимоги ЗУ Про захист прав споживачів, колегією суддів перевірено, вони є безпідставними, оскільки своїм підписом у Додатку №1 до кредитного договору відповідач ОСОБА_1 підтвердив факт ознайомлення з загальною вартістю кредиту і реальною відсотковою ставкою, а також підтвердив свою згоду з умовами кредитного договору. Крім того, Додатком № 2 до кредитного договору є графік погашення кредиту, який позичальник ОСОБА_1 підписав, чим підтвердив факт ознайомлння та свою згоду з ним. (а.с.167,168 т.1)

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не витребувано у банку усіх доказів отримання відповідачем кредиту спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами, а саме: випискою про рух коштів по кредитному рахунку ОСОБА_1, додатковою угодою до кредитного договору від 27.10.2011 року, якою зменшено суму заборгованості по кредиту та внесено зміни у редакцію п.8.1. кредитного договору (т.2 а.с.43-71) Зазначені документи, надані банком, підтверджують факт отримання відповідачем грошових коштів та часткове їх повернення ОСОБА_1

При цьому колегія суддів вважає правильними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не було застосовано положення ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, під дію якого підпадає даний випадок.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок загальною площею 39,60 м2, житловою площею 14,10 м2, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.Портова, 16, був придбаний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2008 року за кредитні грошові кошти, отримані від банку за споживчим кредитом; даних про наявність у відповідача іншого нерухомого майна матеріали справи не містять, що свідчить про те, що на дані правовідносини поширюються приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі наведеного колегія суддів зазначає, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. При цьому, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання і не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязання за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції абзацом наступного змісту: На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376,382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року доповнити абзацом: На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

ОСОБА_4

ОСОБА_5