Дата документу 16.04.2019 Справа № 317/3460/18
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 317/3460/18Головуючий у 1-й інстанції Мінгазов Р.В.
Пр. № 22-ц/807/1596/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому зазначила, що вона перебувала у шлюбу з відповідачем з 1992 року по 2009 рік.

Зазначала, що від спільного проживання сторони мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.09.2009 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 701 грн., щомісячно починаючи з 04.09.2009 р., до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Станом на 04.12.2018 року сума заборгованості по сплаті аліментів складає 81519 грн.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням клопотання про уточнення суми пені за прострочення сплати аліментів, та оновлений розрахунок заборгованості по аліментам станом на 04.12.2018 р., та ретельний розрахунок пені, відповідно до якого зменшила суму пені за прострочення по сплаті аліментів до 675 859,91 грн., за період з грудня 2015 р. по листопад 2018 р. просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 675859,91 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочку сплати аліментів за період з 01.11.2017 року по 30.10.2018 року в розмірі 21987 грн. 68 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині періоду стягнення пені, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати частково рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року в частині періоду стягнення пені, та ухвалити нове рішення, а саме: стягнути на її користь з ОСОБА_4 пеню за період з 01.12.2015р. по 30.10.2018р. у розмірі 134119,20 грн.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно з приписами ч.1, ч.2 ст. 196 Сімейного кодексу України, предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов'язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, попередження боржника про сплату заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.

Так, вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.09.2009 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 701 грн., але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2009 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8).

На підставі вищезазначеного рішення суду, 11 грудня 2009 року Запорізьким районним судом Запорізької області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 701 грн., на утримання дітей (а.с. 9).

Згідно з розрахунку заборгованості станом на 04.12.2018 року № 23666/2 Запорізького районного ВДВС, за період з вересня 2009 року по грудень (включно) 2018 року, заборгованість ОСОБА_4 за виконавчим листом №2-1650/2009 від 11.12.2009 року, склала 81519 грн. (а.с. 35-37).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості складає 81519 грн., але враховуючи майновий стан відповідача та те, що ОСОБА_7 є не працевлаштованим, вважав за необхідне стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 21987,68 грн., зменшивши її до суми пені за прострочення сплати аліментів за 1 рік до звернення до суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вірно встановив юридичну природу спірних правовідносин й застосував відповідні їм норми матеріального права.

Згідно зі ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що з вини ОСОБА_4 виникла заборгованість за аліментами, станом на 04 грудня 2018 року у розмірі 81519 грн.

При цьому, при вирішенні розміру неустойки, судом першої інстанції вірно враховано, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, неустойка за прострочення їх сплати нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того, скільки днів прострочено до сплати повної суми заборгованості.

Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

За змістом частини 2 статті 196 СК України суду надано право зменшити неустойку з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

На думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів прийняття такого рішення, зменшив розмір пені за прострочення відповідачем виплати аліментів до 21987,68 грн.

Окрім цього, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції,під час перегляду рішення суду колегією було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 має інвалідність другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням,однак пенсію по інвалідності не отримує,внаслідок не переоформлення документів..

Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Також, представником позивача ОСОБА_8 в засіданні було пояснено, що фактично, метою звернення до суду позивачем є не захист її порушених прав, а накладення в подальшому арешту на майно відповідача в порядку виконання рішення.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_4 має інвалідність другої групи, непрацездатний, тобто не має фізичної можливості сплачувати аліменти колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції для наявності підстав застосування положень ч. 2 ст. 196 СК України.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: