Справа № 570/1698/18
Номер провадження 2-о/570/7/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

заявника ОСОБА_2,

заінтересованої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дід ОСОБА_5, щопідтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті діда прийняла спадщину його баба - ОСОБА_6, яка до смерті діда постійно проживала з ним і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.Разом з дідом і бабою заявник проживав без реєстрації з травня 1998 року до їх смерті, він допомагав престарілим діду з бабою вести господарство, виконував фізичні роботи, порався по господарству, рубав дрова, носив воду з джерела. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його баба - ОСОБА_6, щопідтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями першої черги після смерті є її дочки: мати заявника - ОСОБА_3, і його тітка - ОСОБА_4, заінтересовані особи по справі, які спадщину не прийняли і на спадкове майно не претендують. Спадкоємців інших черг не має. Заявник претендує на спадщину після смерті баби як спадкоємець четвертої черги, та як такий, що проживав зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років (відповідно до ст. 1264 ЦК України). Однак отримати документи на спадкове майно не може, оскільки він проживав з бабою і дідом без реєстрації місця проживання, а тому необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем більше п'яти років для оформлення прав на спадкове майно.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.

ОСОБА_3 в судовому засіданні факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем більше п'яти років підтвердила.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання заінтересована особа є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено в судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер дід заявника ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3.

Після смерті діда прийняла спадщину баба заявника ОСОБА_6, яка до смерті діда постійно проживала з ним і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з дідом і бабою заявник проживав без реєстрації з травня 1998 року до їх смерті, він допомагав діду з бабою вести господарство, вони мали спільний бюджет, турбувалися одне про одного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла баба заявника ОСОБА_6, щопідтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.

Спадкоємцями першої черги після її смерті є її дочки - мати заявника ОСОБА_3, і тітка заявника ОСОБА_4 - заінтересовані особи по справі, які спадщину не прийняли і на спадкове майно не претендують.

Спадкоємців інших черг не має.

Заявник претендує на спадщину після смерті баби як спадкоємець четвертої черги, та як такий, що проживав зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років відповідно до ст. 1264 ЦК України. Однак отримати документи на спадкове майно не може, оскільки він не був зареєстрованим за місцем проживання родичів.

Відповідно до ч.1 ст. 1264 Цивільногокодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Суд зазначає, що заявник надав належні доводи на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем, зокрема ОСОБА_6, починаючи з 1998 року.

Даний факт підтвердили свідки ОСОБА_7 (сусід), який зазначив, що заявник проживав зі спадкоємцями однією сім'ю з 1998 року; та ОСОБА_8 (сусідка), яка також факт спільного проживання підтвердила.

Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

В розумінні ЦК України заявник є таким, що спільно проживав зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Зважаючи на наведені обставини заявник змушений звертатися з заявою до суду з метою встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час смерті баби, оскільки в іншому порядку він не зможе реалізувати спадкові права.

Суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 315, 319 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1) проживав разом з ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року) однією сім'єю по АДРЕСА_2смерті (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року), починаючи з 1998 року, в тому числі й на час її смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заявник: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, мешканець: АДРЕСА_2)

Заінтересована особа: ОСОБА_3 (РНОКПП суду невідомий, мешканка: АДРЕСА_3)

Заінтересована особа: ОСОБА_9 (РНОКПП суду невідомий, мешканка: АДРЕСА_1)

Суддя: Красовський О.О.