Провадження № 2о/712/14/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді - Романенко В.А.,

за участю секретаря - Назаренко М.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Черкаська філія ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 2005 року, після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, була самотньою людиною аж до 2010 року.

В кінці 2010 року заявниця почала близько спілкуватися з ОСОБА_4, який жив по сусідству більше 30 років, а в 2011 році ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почали спільно проживати, як чоловік та дружина, в належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_1 - аж до моменту його смерті.

Під час спільного проживання, подружжя мало спільний бюджет, витрати спільне проживання відбувалися за рахунок їхніх спільних коштів, за спільні кошти та спільними зусиллями вони забезпечували родину усім необхідним, повністю забезпечували харчами, ліками, та всіма необхідними речами, сплачували всі комунальні платежі по квартирі та інші витрати, а також проводили поточні ремонти обслуговування квартири. Для спільних потреб вони частково обладнали кварті необхідною побутовою технікою, а також за рахунок спільних родинних коштів несли всі інші витрати по утриманню та ремонту житла.

ОСОБА_1, як дружина, виконувала всю жіночу роботу по домогосподарству, постійно готувала їжу для їхньої родини, прала та прибирала будинок. Її чоловік ОСОБА_4 виконував повністю всю чоловічу роботу по домогосподарству, утримував квартиру в належному технічному стані, робив поточні ремонти електромереж, водопроводу та каналізації.

Під час спільного проживання, подружжя робило деякі грошові заощадження, для яких було відкрито картковий чи депозитний (ОСОБА_1 точно не відомо, оскільки оформленням займався її чоловік - ОСОБА_4.) в «ПриватБанку».

В грудні 2017 року стан здоров'я ОСОБА_4 різко погіршився, а в січні 2018 року він помер. Оплата поховання ОСОБА_4 здійснювалася ОСОБА_1 особисто за їхні спільні родинні кошти. Всі поминальні обіди, витрати на ритуальні послуги та витрати на загальне облаштування могилки також було зроблено за їхні спільні родинні кошти, оскільки і після смерті ОСОБА_4, ніхто з його родичів, якщо такі й були, не з'являвся.

На звернення до приватного нотаріуса про прийняття спадщини - ОСОБА_1 отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 28.07.2018 року, оскільки остання не має доказів, що підтверджують її право закликання до спадкування.

Для врегулювання спору, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про отримання інформації про те чи є особи закликані до спадкування після смерті її чоловіка. У відповідь на дану заяву, було отримано лист № 15 від 31.10.2018 року, згідно якого до нотаріуса, з вимогою - претензією звернувся ОСОБА_2 - кредитор померлого, вказуючи що ОСОБА_4 не повернув, отримані в борг, 5000 доларів США.

З огляду на той факт, що ОСОБА_1 до смерті ОСОБА_4 проживали з ним однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, вважає, що є досить підстав вважати заявницю членом сім'ї ОСОБА_4, саме його дружиною з березня 2011 року.

Просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис № 168 від 17.01.2018 року) однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з березня 2011 року до моменту смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто більше 5 років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного та цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 помер.

В 2011 році ОСОБА_1 почала спільно проживати з ОСОБА_4, як чоловік та дружина, в належній ОСОБА_4 квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 17 січня 2018 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, серія НОМЕР_1.

Поховання ОСОБА_4 здійснювалося ОСОБА_1, що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 022 від 15.01.2018 року, фіскальним чеком Комбінату комунальних підприємств від 15.01.2018 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1, заощадження в АТ КБ «ПриватБанк».

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

05 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. від 28 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують підстави для закликання до спадкоємства за законом.

Листом від 31.10.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. повідомлено ОСОБА_1 про те, що по спадковій справі № 27/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4, 1937 року народження, надійшла вимога-претензія гр.. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 про задоволення вимоги кредитора щодо повернення померлим грошових коштів у сумі 5000 доларів США.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до абзацу другого п. 2 вказаної вище Постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв'язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім'ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв'язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитані в судовому засіданні свідки, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили твердження заявника про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з березня 2011 року до моменту смерті ОСОБА_4 Вони були пов'язані спільним побутом, разом купували продукти харчування та готували їжу, разом купували побутову хімію, речі домашнього вжитку, побутову техніку, меблі, одяг. За спільні кошти робили ремонт в квартирі, сплачували комунальні послуги.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявником надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, а відтак, заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач та ОСОБА_4 з березня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_5, дня смерті останнього - проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки дає право на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 280-283, 315, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 1216-1218, 1259, 1261, 1264, 1268-1270 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Черкаська філія ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з березня 2011 року до моменту смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: