Єдиний унікальний номер 243/9741/17 Номер провадження 22-ц/804/394/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року у цивільній справі № 243/9741/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, (суддя першої інстанції Кузнецов Роман Володимирович), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 22 лютого 2011 року вона була прийнята на посаду апаратником гранулювання і очищення газу 5 розряду дільниці з виробництва гранульованої аміачної селітри до Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» згідно наказу № 746 від 21.02.2011 року.

01 червня 2011 року вона була переведена апаратником гранулювання і очищення газу 5 розряду дільниці з виробництва гранульованої аміачної селітри цеху з виробництва аміачної селітри і компресії аміаку, 01 серпня 2011 року вона була переведена на посаду апаратником установки приготування та нанесення добавки 5 розряду цеху з виробництва аміачної селітри і компресії аміаку, де працює до теперішнього часу.

Починаючи з січня 2017 року по вересень 2017 року відповідач не виплачує їй заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів.

Станом на 01.10.2017 р. відповідач заборгував їй 20618,72 грн.

Порушення відповідачем її права на отримання заробітної плати призвело до моральних страждань та до застосування додаткових зусиль для організації її життя, оскільки вона мешкає на території непідконтрольної Україні, в неї тут знаходиться житло, в звязку з чим важко вести нормальний побут, виховувати дитину, якій виповнилось 11 років, яка відвідує учбовий заклад, для організації її учбового процесу потрібно було затратити певні кошти на придбання одягу, канцелярських приладів, а також для організації її дозвілля, особливості харчування. Ця обставина, а саме несплата коштів за виконану роботу позбавила її можливості повноцінно годуватись, придбати необхідні предмети одягу собі та дитині, сплачувати регулярно комунальні послуги, придбати ліки та інше, спричинило матеріальні незручності, та поставило її в скрутне матеріальне положення, оскільки знайти одразу додаткові кошти для життя, підробітку важко, вона, відчула стрес при відсутності коштів які вона заробила, але не мала нагоди користатись, сума заборгованості для неї значна та дозволяла б існувати декілька місяців.

Позивач відчуває почуття приниження та дискомфорту, звязаного з неповагою та байдужістю відповідача до її, гарантованого Конституцією України і передбаченого трудовим законодавством правом на отримання оплати її праці.

В січні 2018 року позивач уточнила свої позовні вимоги, відповідно до яких просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.01.2017 року по 22.01.2018 року в сумі 20618,72 грн., загальну суму компенсації втрати частки заробітної плати (індексації) у розмірі 1320,72 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., суму судових витрат.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилася позивач - ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 21 грудня 2018 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року було залишено без руху у звязку з несплатою судового збору.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди повернуто ОСОБА_1.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та надано відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 18 березня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (том 2, а.с. 83,84), копія апеляційної скарги позивача відповідачем отримана (том 2, а.с. 84). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив з додатками від відповідача (том 2 а.с. 86-96).

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № З799/2/21/-10/2 від 28.11.2017 року, наданий представниками ПАТ «Концерн Стирол» не є доказом по справі відносно того, що дії відповідача щодо ухилення від обовязків, передбачених законодавством про працю при вивільненні (звільненні) працівників були спричинені під впливом дії форс-мажорних обставин. Єдиним належним та достатнім доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажор), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Також спроби представників ПАТ «Концерн Стирол» уявити ситуацію, при якої вони не мають доступу до бухгалтерських документів є також припущенням. Відповідач не надав до суду акт, складений відповідно до п.6.10 наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, яким було затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, в якому повинен бути зазначений перелік втрачених документів.

Позивач просила апеляційний суд скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року по справі № 243/280/18, за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі і направити справу для розгляду суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не зявилася, була повідомлена про час і місце розгляду справи відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції».

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» є юридичною особою, місцезнаходження офісних приміщень, виробничих потужностей є м. Горлівка Донецької області, вул. Горлівської дивізії, 10; . Позивач з 22 лютого 2011 року була прийнята на роботу в ПАТ «Концерн Стирол», де продовжує працювати по теперішній час.

Згідно із довідкою про доходи № 353, виданою ПАТ «Концерн Стирол» 26 вересня 2017 року за адресою: Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської Дивізії, 10, позивачці нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, а саме:

- з березня 2017 року по серпень 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 15 818,58 грн.;

- з березня 2017 року по серпень 2017 року виплачена заробітна плата в сумі 12 971,24 грн. (а.с. 11).

Відповідно до Наказу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» № 1341/1 від 15.04.2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну» Голова правління ПрАТ «Концерн Стирол» наказав здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства. Даний наказ було прийнято внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області (том № 1, а.с. 188).

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 28.04.2018 року, правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (том № 1, а.с. 200).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу позивача форми ОК-5 (дата формування виписки 05.06.2018 року), з якої вбачається, що страхові внески страхувальником за 2017 рік не сплачені, а представником відповідача взагалі заперечувався сам факт роботи позивача на підприємстві у зазначений період, оскільки перевірити дану обставину не виявляється можливим у звязку з відсутністю контролю адміністрацією підприємства за виходами на роботу та відпрацьованим періодом позивача.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону і обставинам справи.

Частиною 1 статті 94 КЗпПУ передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 110 КЗпПУ передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обовязків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелів обліку використаного часу, розрахунково-платіжної відомості.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо виконання позивачем своїх трудових обовязків в спірний період, що виключає можливість нарахування та виплати заробітної плати.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Крім того, місто Горлівка включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07 листопада 2014 року.

Науково - правовим висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року № 3799/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з квітня 2014 року (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) ПрАТ «Концерн Стирол», відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників. Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях, ПрАТ «Концерн Стирол», що знаходиться у м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії,10, внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично позбавлене можливості виконати обов'язки, передбачені законодавством України про працю.

З урахуванням викладеного висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, є вірними, оскільки факт роботи позивача, наявність та розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджено належними доказами.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 3799/2/21/-10/2 від 28.11.2017 року не є належним доказом, який би свідчив, що порушення ПАТ «Концерн Стирол» законодавства про працю відбулось під впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), є безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями субєктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як вбачається із частини 1 статті 14-1 вказаного вище Закону, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення тощо.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Науково-правовий висновок не є сертифікатом, проте він підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують фактичне позбавлення можливості відповідача виконувати обовязки, передбачені законодавством України про працю.

Відносно доводів апеляційної скарги позивача про те, що відповідач не надав до суду акт, складений відповідно до п.6.10 наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, яким було затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, в якому повинен бути зазначений перелік втрачених документів, то в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача пояснив, що інвентаризація фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року, яка була призначена наказом № 38/5 від 21.05.2018 року ще триває і при проведенні інвентаризації встановлено, що у вказаний позивачем період часу позивач не виконувала і не могла виконувати роботи на зупиненому виробництві.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 18 квітня 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна