ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/8900/18

Номер провадження 22-ц/816/2399/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Корольової Г.Ю., у м. Суми, повний текст якого складений 04 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

17 липня 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 30442 грн 04 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 липня 2018 року по 04 лютого 2019 року включно у сумі 23477 грн 14 коп. з відрахуванням належних платежів до бюджету.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Вказане рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 23477 грн 14 коп. до 15024 грн 66 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції невірно зроблений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки розмір середньоденної заробітної плати позивача станом на день звільнення складав 181 грн 02 коп., а не 272 грн 99 коп., як помилково визначив суд першої інстанції. Також, відповідач не погоджується з кількістю робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як на підприємстві наказом ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року за № 75 був встановлений режим неповного робочого тижня, тобто, триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Таким чином, кількість робочих днів за період з 11 липня 2018 року (перший робочий день на підприємстві після звільнення позивача) по 30 січня 2019 року (останній робочий день товариства, що передував дню розгляду справи судом) становить 83 робочих дня замість 86 робочих днів, як помилково визначив суд першої інстанції.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 30442 грн 04 коп. відповідачем не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в зазначеній частині не є предметом апеляційного перегляду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи відповідач ПАТ «Сумське НВО» не провів з нею повний розрахунок, тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 липня 2018 року по 04 лютого 2019 року, тобто, по день ухвалення рішення судом, що становить 86 робочих днів, у сумі 23477 грн 14 коп. При обрахуванні розміру середнього заробітку позивача суд виходив розміру середньоденної заробітної плати позивача у сумі 272 грн 99 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 10 липня 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа, відповідач не виплатив їй заробітну плату, що станом на 01 липня 2018 року становила 30442 грн 04 коп. (а.с. 28).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із самостійно визначеного нею розміру середньоденної заробітної плати у сумі 272 грн 99 коп. (а.с. 26, 30).

Однак, згідно з довідкою ПАТ «Сумське НВО» від 06 березня 2018 року за № 16-07/301 на день звільнення позивача сума заробітної плати, що підлягала їй до виплати, становила 30442 грн 04 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги у розмірі 11811 грн 82 коп. Середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 181 грн 02 коп. (а.с. 37).

Відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Враховуючи наведені положення Порядку, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженого позивачу до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при обрахуванні вказаних коштів суд першої інстанції невірно визначив розмір середньоденної заробітної плати позивача та кількість робочих днів для обчислення стягнення середнього розрахунку при звільненні.

Отже, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення позивачу розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вбачається з довідки ПАТ «Сумське НВО» від 06 березня 2018 року, середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 181 грн 02 коп. (а.с. 37), а не 272 грн 99 коп., як помилково визначив суд першої інстанції.

Кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, з урахуванням наказу відповідача № 75 від 21 березня 2014 року про встановлення триденного робочого тижня, за період з 11 липня 2018 року (перший робочий день у товаристві після звільнення позивача) по 04 лютого 2019 року (день ухвалення рішення судом) складає 84 робочих днів (липень - 9 робочих днів; серпень - 13 робочих днів; вересень - 12 робочих днів; жовтень - 14 робочих днів; листопад - 12 робочих днів; грудень - 11 робочих днів; січень - 12 робочих днів, лютий - 1 робочий день).

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 15205 грн 68 коп. (181,02 грн * 84 робочих днів) з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів, а не 23477 грн 14 коп., як визначив суд першої інстанції.

У той же час, доводи апеляційної скарги про те, що у розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не повинен включатися день ухвалення судом першої інстанції рішення, тобто, 04 лютого 2019 року включно, не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно включений у період затримки розрахунку при звільненні день постановлення рішення включно.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з неповним з'ясуванням обставин у справі, а його висновки в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, тому таке рішення суду в оскаржуваній частині необхідно змінити і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Таким чином, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, п. 4 ЦПК України рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача, - зменшенню до 15205 грн 68 коп.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено на 98,81 % (15024,66 грн * 100 % / 15205,68 грн), тому судові витрати, понесені ПАТ «Сумське НВО» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1044 грн 62 коп. (98,81 % від 1057,20 грн), компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 15205 грн 68 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави 1044 грн 62 коп. судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко