Дата документу 08.04.2019
Справа № 320/1156/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на дитину та її матір,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менш ніж 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття та кошти на її утримання в розмірі 1/4 частині від усіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду, до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до 02 травня 2021 року.

Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем, укладеного 02 серпня 2014 року, та зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області вони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З грудня 2018 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання також. Останній час однією родиною вони не проживають хоча продовжують проживати на одній житловій площі. Їх шлюб з відповідачем не розірвано. Спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності почуття любові та поваги один до одного. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, доглядає дитину. Відповідач відмовляється утримувати їхню спільну дитину, не надає ні яких грошових коштів. Хоча грошові кошти необхідні для забезпечення нормального фізичного і духовного розвитку дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Їй кожного наступного місяця необхідно сплачувати комунальні послуги, купувати одяг дитині, купувати продукти харчування, ліки (якщо дитина захворіє) та інше. Вважає, що грошової суми у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача на утримання їхньої дитини, щомісячно, буде достатньо. Вона також потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на своє утримання. Вважає, що коштів на своє утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку буде достатньо на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

На адресу суду від відповідача ОСОБА_3, надійшов відзив на позовну в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання доньки та на її утриманні, оскільки враховуючи відсутність у позивачки будь-яких доходів, відмінних від допомоги при народженні дитини (яка нею не витрачається), у неї відсутня можливість самостійно утримувати себе та їхню спільну доньку. З чого випливає, що саме він утримує свою малолітню доньку у обсязі, достатньому для її фізичного, морального та духовного розвитку, а також належним чином утримає свою дружину. Твердження позивачки про зворотне не підтверджено жодним доказом, не відповідає дійсності. Відповідач стверджує, що не чинить жодних перешкод і не створює будь-яких умов, які б перешкоджали їхньому з позивачкою подальшому спільному проживанню однією сім'єю і, головне він ніколи не відмовлявся належним чином утримувати свою дружину та їхню малолітню дитину.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала з підстав, викладених в самій позовній заяві. Разом з тим, позивач зазначила, що дитина знаходиться на утриманні чоловіка, оскільки вона не працює. Вони проживають разом, чоловік забезпечує їхній побут, але грошей, які виділяються ним на потреби позивача, замало для задоволення її потреб.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він та позивач проживають однією сім'єю, він працює та утримує і дружину і дитину, її позов для нього несподіваний. В житті дитини він приймає активну участь і на даний час лише він забезпечує дитину та дружину всім необхідним.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02.08.2014 між сторонами було зареєстровано шлюб./а.с.8/

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с.7/

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз змісту приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що особа, що звертається до суду за захистом порушеного права з утримання дитини та себе, як такої, з якою проживає дитина, самостійно і на свій розсуд обирає спосіб захисту такого права, доводить суду належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх вимог (зокрема, ухилення від утримання дитини з боку відповідача та факт проживання дитини саме з нею), і суд зобов'язаний розглянути справу саме у межах, визначених позивачем, і на підставі доказів, наданих ним.

Згідно довідки голови квартального комітету №8 Мелітопольської міської ради народних депутатів від 08.02.2019 ОСОБА_1 мешкає за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вулиця Інтеркультурна, 278, та має наступний склад сім'ї: ОСОБА_3, 1986р.н., ОСОБА_4, 2018р.н./а.с.9/

Згідно відповіді виконавчого комітету Степанівської першої сільської ради №5 від 12.03.2019 громдянин ОСОБА_3, 1986р.н., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2(Леніна), 88-а, але за даною адресою не проживає./а.с.14/

Як зазначено відповідачем, підтверджується вищевказаною довідкою голови квартального комітету №8 Мелітопольської міської ради народних депутатів від 08.02.2019 та не заперечується позивачем, сторони проживають однією сім'єю, утримання сім'ї здійснює відповідач, так як на даний час позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач жодним чином не ухиляється від виконання свого батьківського обовязку та приймає участь у житті дитини, фактично матеріально утримує доньку та дружину, а тому суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність заявлених вимог і відмови в задоволенні позову.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору приз зверненні в суд з позовом про стягнення аліментів, суд відносить судові витрати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 247, 263-265, 279, 352-355 ЦПК України, на підставі ст.ст. 84, 180-183, 191 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на дитину та її матір відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6(Леніна), 88-а, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення з урахуванням вихідних днів складено 15.04.2019.

СУДДЯ: Ю.В.Ковальова