ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСББ «Діамант 2011» про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності

за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за 1414, укладеного між ВАТ «Дніпрошина» та ОСОБА_1, продавець передав покупцю майно адміністративну будівлю літ.А-5, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул..Краснопільська 11. На вказаній земельній ділянці Позивачем за власний рахунок, на місці адміністративної будівлі А-5, побудовано громадський будинок літ А-9 та нежитлову будівлю виробничий будинок літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м. 09 вересня 2011 року власники квартир у багатоповерховому будинку літ.А-9 по вул.Краснопільська 11 у м.Дніпро створили обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Діамант 2011». Виробничий будинок літ.Б-1 протягом 2015 року був побудований позивачем на місці теплової камери, яка не використовувалась за призначенням і складалась з бетонних блоків по периметру приміщення. Даний виробничий будинок придатний до використання. 03.03.2016 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір оренди нерухомого майна, за умовами якого Сторони домовились про укладання основного договору не пізніше 31.08.2016 року. На виконання умов Попереднього договору з моменту укладання Попереднього договору і до кінця липня 2016 року були проведені перемовини на предмет узгодження тексту та умов основного договору. Однак відповідач відмовився від підписання основного договору в звязку з невизнанням ним права власності позивача на обєкт оренди. Позивач вважає, що відповідач безпідставно порушує вимоги Попереднього договору (а.с.5-6).

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСББ «Діамант 2011» про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул.Краснопільська 11, яке в цілому складається з: прим.№1 загальною площею 96 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 48,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,9 кв.м, прим.І підвад площею 44,6 кв.м; прим.№2 загальною площею 21,7 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 19,4 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м; прим.№3 загальною площею 32,8 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 30,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м; під Б-1 підвал; Б1-1 прибудова; б сходи, б1 сходи, б2 сходи.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с..62-65).

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору 6880 грн. (а.с.85-86)

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права власності (а.с.68-75).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частин 1,3,5 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом 1 інстанції було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за 1414, укладеного між ВАТ «Дніпрошина» та ОСОБА_1, продавець передав покупцю майно адміністративну будівлю літ.А-5, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул..Краснопільська 11.

Факт передачі майна 15 червня 2007 року підтверджено актом прийому-передачі нерухомого майна до договору купівлі-продажу від 14 червня 2007 року.

Додатком до акту сторони підтвердили передачу напівпідвальне приміщення теплової камери, загальною площею 150,5 кв.м.

На вказаній земельній ділянці позивачем за власний рахунок, на місці адміністративної будівлі А-5, побудовано громадський будинок літ А-9 та на місці теплової камери - нежитлову будівлю виробничий будинок літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м.

09 вересня 2011 року власники квартир у багатоповерховому будинку літ.А-9 по вул. Краснопільська 11 у м. Дніпро створили обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Діамант 2011».

Виробничий будинок літ.Б-1 протягом 2015 року був побудований позивачем на місці теплової камери, яка не використовувалась за призначенням і складалась з бетонних блоків по периметру приміщення. Даний виробничий будинок придатний до використання.

Згідно технічного паспорту на офісну будівлю по вул. Краснопільська 11 в м. Дніпропетровську, виконаному ФОП ОСОБА_4 /кваліфікаційний сертифікат Серія АЕ №003475/ нежитлове приміщення загальною площею 150,5 кв.м складається з: літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул..Краснопільська 11, яке в цілому складається з: прим.№1 загальною площею 96 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 48,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,9 кв.м, прим.І підвад площею 44,6 кв.м; прим.№2 загальною площею 21,7 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 19,4 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м; прим.№3 загальною площею 32,8 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 30,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м.; під Б-1 підвал; Б1-1 прибудова; б сходи, б1 сходи, б2 сходи.

03.03.2016 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір оренди нерухомого майна, за умовами якого Сторони домовились про укладання основного договору не пізніше 31.08.2016 року.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій офісної будівлі, прибудови та сходів по вул. Краснопільська 11 в м. Дніпропетровську від 19.08.2015р., виконаному експертом ОСОБА_5 /кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №000542/, несучі, огороджувальні конструкції та вироби знаходяться в нормальному і задовільному стані, згідно нормативної класифікації відносяться до категорії К1 та К2, можлива експлуатація офісної будівлі за функціональним призначенням.

Задовольняючи вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем переобладнання теплової камери здійснювались у відповідності до ст. 41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Будь-які претензії, звернення, скарги з приводу самовільного переобладнання теплової камери, позивачем з боку третіх осіб не надходили. Здійснення самовільного переобладнання не порушувало та не порушує права жодних третіх осіб та не завдає шкоди чужим інтересам. Чинним законодавством України передбачений обов'язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов'язок відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зобов'язаний здійснити таку реєстрацію.

Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно та з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Отже, представницьким органом, який наділений повноваженнями на представництво інтересів територіальної громади м. Дніпро, є Дніпровська міська рада.

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої предявлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не повязаних із встановленням належності відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний об'єкт нерухомого майна є самочинним, право власності на нього не за ким не зареєстровано.

Згідно інформації наданої Дніпровською міською радою № 7/11-468 від 09.03.2017 року на №05/2-375 вих. 17 від 24.02.2017 року, договори оренди земельної ділянки за адресою вул. Краснопільська, 11 м. Дніпро, між міською радою та юридичними або фізичними особами не укладалися (а.с.77).

Доказів того, що Дніпровською міською радою приймалось рішення щодо передачі у користування або у приватну власність будь яким особам земельної ділянки, на якій самовільно збудований спірний об'єкт нерухомого майна, відсутні.

Тобто, спірний об'єкт нерухомого майна збудований самочинно на земельній ділянці, яка не належить на праві власності чи користування ані позивачу, ані відповідачу, а земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпра.

Позовні вимоги до Дніпровської міської ради не заявлялись, оскільки саме права Дніпровської міської ради зачіпляються рішенням суду, як власника самовільно забудованої земельної ділянки.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб, а суд 1 інстанції дане питання не вирішив, то колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині, відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСББ «Діамант 2011» про визнання права власності, що не позбавляє ОСОБА_1 права звертатися з відповідним позовом до належного відповідача у передбачений законом спосіб та порядок.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1А, на користь Прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню понесені судові витрати сумі 10 320,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2017 року в оскарженій частині - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСББ «Діамант 2011» про визнання права власності- відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 10 320,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: