ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/4298/18

провадження № 22-ц/4809/807/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Письменного О.А., Черненка В. В.

секретар Лазаренко - Шаповалова В. В.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради,

представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3,

третя особа Відділ державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року у складі судді Авраменка О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, третя особа Відділ державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, третя особа Відділ державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про зняття арешту з майна.

Зазначала,що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2007 року з неї стягнуто на користь Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради безпідставно отриману державну допомогу по догляду за дитиною в розмірі 1239 грн.49 коп. , стягнуто судовий збір в розмірі 51 грн. та 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. При примусовому виконанні вказаного рішення суду, державним виконавцем було накладено арешт на належне їй майно, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (до перейменування Леніна) у м. Олександрії. Вона повністю сплатила кошти за рішенням суду ще у 2008 році, проте письмові докази про це не збереглись. На її звернення 24 вересня 2018 року до ВДВС Олександрійського МРУЮ ГТУЮ у Кіровоградській області з заявою про зняття арешту з квартири, її повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Журнали обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю за період з 2002 по 2012 роки (включно), знищені.

Посилаючись на те, що відносно неї не здійснюється на даний час будь-яке виконавче провадження, а тому підстави для арешту належного їй нерухомого майна відсутні, просила суд скасувати арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 (Леніна) у м. Олександрії Кіровоградської області, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна 31 липня 2008 року за номером 7662863, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запис від 31 липня 2008 року за номером 7662863 про арешт 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 (Леніна) у м. Олександрії Кіровоградської області (а.с.2-3).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що арешт на 1/3 частину квартири, належної позивачу, було накладено в ході виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення суду від 12 жовтня 2007 року, в якому позивач є боржником, а законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, тому відсутні підстави для задоволення позову. Відмова у задоволенні позову не є перешкодою для звернення позивача до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця та скасування арешту нерухомого майна (а.с. 70-71).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що вона не є стороною у виконавчому провадженні, так як відсутнє будь-яке виконавче провадження щодо неї, як боржника, а тому не має права подавати скаргу на дії державного виконавця. На підставі п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, питання про зняття арешту з майна може бути вирішено тільки судом (а.с. 78-79).

Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що зняття арешту з майна, на яке арешт було накладено в ході виконавчого провадження, відноситься до компетенції державного виконавця, і про таке рішення зазначається у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення направляється органу, установі, організації, яким була надіслана до виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У звязку з тим, що в Управлінні праці та соціального захисту населення відсутні відомості про сплату коштів ОСОБА_1 на виконання рішення суду, відсутні підстави для задоволення позову (а.с. 103-105).

ВДВС Олександрійського МРУЮ ГТУЮ у Кіровоградській області не надав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження, 02 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 16 квітня 2019 року (а.с. 86, 94).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи представник Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради та представник ВДВС Олександрійського МРУЮ у Кіровоградській області, в судове засідання не прибули.

Представник ВДВС надав письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність (а.с. 120-121).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а. с. 7, 8, 9).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2007 року у справі за позовом прокурора м. Олександрії в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради до ОСОБА_4, післяшлюбне прізвище ОСОБА_1, про відшкодування незаконно отриманої державної допомоги, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 1239,49 грн. безпідставно отриманої допомоги по догляду за дитиною, судовий збір у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. (а. с. 11).

В ході виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення суду від 12 жовтня 2007 року, виконавчою службою 31 липня 2008 року накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (колишня назва Леніна) в м. Олександрії Кіровоградської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а. с. 14).

За інформацією ВДВС Олександрійського МРУЮ виконавчі провадження та журнали обліку виконавчих документів за 2002-2012 роки знищені 18 січня 2013 року, за 2002-2015 р.р. знищені актами від 15 січня 2019 року. За період з 2016 року по 2019 рік виконавчі документи майнового та немайнового характеру, за якими позивач є стороною виконавчого провадження, до відділу не надходили. У зв'язку з цим ВДВС не може надати матеріали виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на належне позивачці майно (а.с. 13, 43).

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача, постанову про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 не отримувала, документи на підтвердження виконання ріення суду, відсутні.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що арешт на 1/3 частину квартири, яка належить позивачці, було накладено державним виконавцем у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2007 року про стягнення грошових коштів на користь УПСЗН Олександрійської міської ради.

У цьому виконавчому провадженні, позивач була боржником, а Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради - стягувачем.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.18 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.16 ЦК України).

За частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз?яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК (який кореспондується з розділом VII ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Така правова позиція висловлена і в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18).

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції, також передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Отже, оскільки встановлено, що арешт на 1/3 частини квартири, яка належить позивачу, накладено у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення суду від 12 жовтня 2007 року, в якому ОСОБА_1 є боржником і законом для боржника встановлений інший порядок вирішення питання шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують, є такими, що не грунтуються на законодавстві, яке регулює питання зняття арешту, накладеного державним виконавцем у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Відмова в задоволенні позову не перешкоджає позивачу звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця та скасування арешту нерухомого майна.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст.375,381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді О. А. Письменного

ОСОБА_6