Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Територіальний центр 1246 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Територіальний центр 1246 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області про визнання правочину недійсним.

Позивач в позові посилається на те, що з 20 вересня 1986 року по 01 листопада 2018 року сторони перебували в шлюбі.

Під час шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано автомобіль марки Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1, який зареєстровано 23.03.2012 року на імя відповідача. Позивач вважає, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Після розірвання шлюбу, у листопаді 2018 року позивач дізналася, що зазначений автомобіль відчужено 17 березня 2016 року без її згоди на користь іншої особи, а саме ОСОБА_5, який є батьком відповідача.

Позивач зазначає, що батько відповідача ОСОБА_5 помер 05 червня 2018 року, у звязку із чим відповідач передбачав можливість отримати у спадщину автомобіль.

Виходячи з наведеного, позивач вважає, що оспорюваний договір порушує її права як співвласника вчиненого без її згоди, тому прохає визнати недійсним договір купівлі-продажу № 01062/02/1246/2016 автомобілю Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1, укладений між відповідачем та ОСОБА_6

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти позовних вимог, зазначивши, що відсутність письмової згоди другого з подружжя щодо продажу автомобіля не є підставою визнання такого договору недійсним.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що з 20 вересня 1986 року по 01 листопада 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 8, 10).

У період шлюбу 23 березня 2012 року був придбаний спірний автомобіль Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на імя відповідача, що не оспорюється сторонами (а. с. 74).

За нормою ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, вказаний автомобіль є спільним майном сторін по справі, як колишнього подружжя.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

17 березня 2016 року між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 01062/02/1246/2016, згідно умов якого відповідач здійснив відчуження транспортного засобу Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1, вартістю 45 000 грн., який належав йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 464268, виданим 23.03.2012 року (а. с. 74).

З боку відповідача суду не надано будь-яких доказів в підтвердження того, що позивач надавав згоду на реалізацію спірного транспортного засобу.

Отже, судом встановлено, що відповідач 17 березня 2016 року відчужив автомобіль Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5 без відома та згоди позивача, відповідно до договору купівлі-продажу.

Згідно ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, розяснено про те, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За нормою ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідачем порушене право позивача, оскільки спірний автомобіль є цінним майном, вищевказаний правочин виходить за межі дрібного побутового і згідно чинного законодавства позивач повинна була надати свою письмову згоду на відчуження даного майна, а таму спірний договір купівлі-продажу укладений з порушенням вищевказаних обмежень, так як для його укладення не було отримано згоду дружини, як співвласника даного майна.

Крім того, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, договори купівлі-продажу транспортних засобів підлягають державній реєстрації.

Отже, спірний правочин між відповідачами укладений в порушення вимог ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України, так як автомобіль, який є неподільною річчю, відчужений без згоди позивача, тому суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля є недійсним.

Судові витрати по справі, а саме судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 01062/02/1246/2016 від 17 березня 2016 року укладений в Територіальному центрі 1246 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3, щодо автомобіля Skoda Octavia, номер кузова ТМВСК41Z6СВ155060, 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 (Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Виноградівка, вул. Первомайська, 63) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_4 (Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Виноградівка, вул. Первомайська, 61-а) судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 квітня 2019 року.

Суддя Т.А.Ковальчук