Справа № 438/1611/15-ц
Провадження № 2/438/24/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 квітня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Слиша А.Т.

за участю секретаря судового засідання Наминанік О.С.,

за участю представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Бориславської державної нотаріальної контори, комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Бориславської міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, ОСОБА_6, відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області про визнання недійсним договору дарування, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на власність, скасування державної реєстрації права власності, зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги, просять суд: 1) скасувати договір дарування №1019 від 21.04.1969 року на будинок 2 по вул. Ясна м. Борислава на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. відповідно до вказаного рішення було визнано недійсним договір дарування 1963р. на будинку 2 по вул. Ясна м. Борислава; 2) скасувати свідоцтво №1842 про право на спадщину за законом від 13 серпня 1987 року; 3) скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 8.07.2009; 4) скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради про приватизацію прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4; 5) визнати право власності на 1/4 будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за ОСОБА_3; 6) визнати право власності на ј будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за ОСОБА_4; 7) скасувати свідоцтва про право на власність на будинок №4 по вул. Ясна м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2 ОСОБА_8; 8) скасувати державну реєстрацію права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9; 9) зобовязати реєстраційну службу Бориславського міського управління юстиції Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9; 10) зобовязати реєстраційну службу Бориславського міського управління юстиції Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для обслуговування будинку 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9; 11) зобовязати нотаріуса належно оформити документи на домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава за спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_10; 12) зобов'язати Дрогобицьке МБТІ та ЕО внести відповідні зміни в інвентарну справу на дане будинковолодіння по вул.Ясна, 4 м.Борислава; 13) зобов'язати договірну сторону Україну в порядку ст.9 Конституції України, виконати Міждержавну угоду від 09.09.1944р. щодо примусово переселеної родини ОСОБА_10 та її спадкоємців надати 3 га землі у т.ч. 1,8га, сарай, комору 72 м.3, криницю в м.Борислав тощо з метою поновлення прав і законних інтересів примусово переселеної родини.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. встановлено, що родина у складі: голови родини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та члени родини: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, у 1946 році були примусово переселені в1945р. у Сталінську область Україну із Чорноріки Кроснянського повіту, Жешівського воєводства (ОСОБА_15) згідно Міждержавної угоди 09.09.1944р., яка стала частиною законодавства України і підлягає виконанню договірною стороною Україною і згідно рішення ВК Бориславського МР депутатів трудящих за № 983/32 від 20.12.1949р. по вул. Ясна 4 м. Борислава. При переселенні ними було залишено господарське майно, яке складалось з житлового будинку - 336 м.3, сараю, комори - 72 м.3, криниці. Сімя мала 3 га землі, в т.ч. 1,8 га - орної. Сума залишеного майна 9734 крб.

Згідно з повідомленням Державного архіву Львівської області №718/01-36 від 13.09.2011 встановлено, що в алфавітному списку переселенців з ОСОБА_15, з якими проводилися розрахунки за залишене майно в ОСОБА_15 і отримані в УРСР по Старо - Бешевському району Сталінської області на осіб, з якими проведена часткова оплата за оригіналами описів майна (список без дати), зазначено: ОСОБА_10, в графі «дата проведення розрахунків» вказано - 26 вересня 1946 року; у графі «дата проведення розрахунків» вказано - 26 вересня 1946 року; в графі «виплачена грошова різниця вартості майна, залишеного у ОСОБА_15» - вказано 110. Відомостей про те, яким чином родина ОСОБА_10 прибула з Старо-Бешевського району Сталінської області в м. Борислав Дрогобицької області, не виявлено.

Як встановлено із рішення виконкому Бориславської міської ради депутатів трудящих №983/32 від 20.12.1949 «Про відміну рішення міськвиконкому від 18.07. №604/20 та рішення від 05.11.1949 р. №838/28 «Про закріплення будинку по вул. Гоголя, 24 за переселенцем з ОСОБА_16 ОСОБА_17» будинок по вул. Ясна, 4 м. Борислава закріплено за переселенцем з ОСОБА_15 гр. ОСОБА_10 згідно опису майна, зданого в с. Чорноріки тепер ОСОБА_15 затверджений такий розрахунок: Здано майна в ОСОБА_15 на 9600 крб.; Надається майна в Бориславі на 8122 крб. Різниця на користь ОСОБА_16 1478 крб. Зобовязано начальника міськжитлоуправління вселити ОСОБА_10 переданий їй будинок, а Бориславський МФВ провести розрахунок відповідно з цим рішенням. Із заяви ОСОБА_10 від 03.07.1949 року до виконкому міської ради м.Борислава, остання просила управу оформити їй по її документах 9600 крб., як переселенцю з ОСОБА_15.

Судом також було встановлено, що родина у складі: голова родини ОСОБА_10, 1889 р. н., та члени родини: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, поселилися в будинку по вул. Ясній, 4. При чому ОСОБА_10 в цьому будинку проживала з ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ОСОБА_14, а її дочка ОСОБА_11 проживала в цьому будинку окремо в кімнаті даного будинку, як одинока мама виховувала доньку ОСОБА_10, внуків тощо. У подальшому зазначено в рішенні суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. у договорі дарування від 05.04.1963 року ОСОБА_10 зазначено будинок по вул. Ясна 2 в м. Бориславі подарувала ОСОБА_14, зі змістом якого вона ознайомилась 2009 році, є недійсним, оскільки із змісту цього договору встановлено, що за неграмотну ОСОБА_10 - договір підписав ОСОБА_18, але є загальновідомим факт, що вона була писемною, а відповідно договір недійсний.

Відповідно до вказаного рішення було визнано недійсним договір дарування будинку 2 по вул. Ясна м. Борислава від 05.04.1963, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_14 ОСОБА_10 померла 22 червня 1978 року.

Таким чином, ОСОБА_14 не набула подарованого їй будинку по вул. Ясна 2 м. Борислава, а будинок по вул ОСОБА_19, 4 м. Борислава залишився у власності ОСОБА_10 (отримане згідно рішення Бориславської ВК депутатів трудящих за № 983/32 від 20.12.1949р.) Таким чином, договір дарування від 21 квітня 1969 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 щодо домоволодіння по вул. Ясна 2 м. Борислава не можна вважати укладеним, оскільки ОСОБА_4 не розпорядилась майном домоволодінням по вул. Ясна, 2; яке їй не належало, а належало ј домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава.

ОСОБА_10 - згідно свідоцтва про право власності від 13.05.1953р. за №451 (кадастрово реєстраційній книзі підписаний начальником Дрогобицького інвентаризаційного) домоволодіння по вул.Ясна 4 м. Борислава отримане згідно Міждержавної угоди 09.09.1949 в 1949р., а саме згідно Бориславської ВК депутатів трудящих за № 983/32 від 20.12.1949р.

Враховуючи викладене, після смерті ОСОБА_10 будинок №4 по вул. Ясна Борислава набули у власність ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по ј.

Таким чином, свідоцтво на спадщину за законом від 13 серпня 1987 року слід скасувати (згідно договору дарування 1969р. будинок 2 по вул. Ясна м. Борислава 100%), оскільки спадкоємці ОСОБА_12 (мали право лише на 1/4 на домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава, а не все майно), а саме його ОСОБА_16 дружина ОСОБА_8 та його діти: ОСОБА_20 і ОСОБА_5 мали набути лише 1/4 майна домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава, а не все майно - в обсязі, який не міг належати ОСОБА_12, оскільки сторони мали повернути у попередній стан до 1963 року і майно могло належати всім без виключення спадкоємцям.

ОСОБА_2 цього, слід скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 8 липня 2009 року, згідно якого майно домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава перейшло ОСОБА_6, як таке, що в обсязі перевищувало те майно, яке насправді належало померлому.

21 грудня 2016 року дану цивільну справу було передано на розгляд судді Бориславського міського суду Львівської області Слишу А.Т. на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у звязку із звільненням з посади судді, у провадженні якої перебувала вказана справа.

Під час судового розгляду справи ухвалою суду було замінено відповідача реєстраційну службу Бориславського міського управління юстиції Львівської області на відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися. Їхній представник ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреностей від 23.02.2017 та від 28.04.2017, у судовому засіданні у режимі дистанційного звязку позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви про збільшення позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_2, який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 29.05.2017 №259/2, №265/2, позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання 11.04.2019 не прибула. У попередніх судових засіданнях відповідач ОСОБА_5 заперечила проти задоволення позову, дала пояснення, аналогічні змісту письмового заперечення проти позову від 22.06.2017.

Представник відповідача ОСОБА_21 державної нотаріальної контори у судове засідання не прибув. В.о.завідувача Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_22 направила до суду клопотання від 03.04.2019 щодо розгляду справи у відсутності представника держнотконтори. З приводу задоволення заявлених вимог покладається на думку суду.

Представник відповідача комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» у судове засідання 11.04.2019 не прибув, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. У попередніх судових засіданнях представник ОСОБА_23, яка діяла на підставі довіреності від 06.06.2018, заперечила проти задоволення позову у частині позовних вимог до Дрогобицького МБТІ та ЕО, пояснила, що з 01.01.2013 підприємства бюро технічної інвентаризації відключені від державного реєстру речових прав на нерухоме майно та позбавлені повноважень зі здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно.

Представник відповідача ОСОБА_21 міської ради Львівської області та виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області у судове засідання 11.04.2019 не прибув, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Міський голова м.Борислав ОСОБА_24 направив до суду лист від 19.02.2019, у якому просить розглянути справу у відсутності представника, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, з відзиву від 19.02.2019 випливає, що до виконавчого комітету заявлено вимогу про скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо приватизації прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4. Позивачі зазначають, що таким рішенням порушуються їхні права, проте не зазначають яким саме рішенням, від якого числа та щодо яких осіб таке рішення прийнято. ОСОБА_2 того, виконком не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками. Згідно з листом управління Держгеокадастру від 03.05.2018 у власність чи користування земельна ділянка не надавалась. Тому така позовна вимога задоволенню не підлягає. ОСОБА_2 цього, самостійною підставою у відмові у задоволенні позову є пропущення позивачами строків звернення до суду. Щодо оскарження позивачами договорів та свідоцтв про право власності на нерухоме майно, то позивачі не зазначають у чому полягає неправомірність таких документів.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не прибула, хоча була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надала.

Представник відповідача відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області у судове засідання не прибув, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи.Начальник відділу ОСОБА_19 подала до суду заяву від 18.12.2017, у якій просить справу розглядати за відсутності представника відділу реєстрації.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Провадження у справі відкрито до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 , яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, згідно з п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1-ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що родина у складі: голова родини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, члени родини ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, 922р.н., ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5 була переселена у 1945 році у Сталінську область УРСР у звязку з угодою від 09.09.1944 року між урядом УРСР та Польським комітетом Національного ОСОБА_15 з села Чорноріки Кросненського повіту Жешівського воєводства (ОСОБА_15). Вказаний факт було встановлено рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 у справі № 438/1454/15, яким апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бориславського міського суду від 25.04.2016 в частині відмови у задоволенні заяви в частині вимоги про встановлення факту переселення - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким заяву задоволено, в решті рішення суду залишено без змін.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих від 20.12.1949 №983/32 закріплено будинок по вул.Ясна, 4 за переселенцем з ОСОБА_16 ОСОБА_17, згідно опису майна, зданого в ОСОБА_15, та затверджено розрахунок вартості майна, зданого в польщі, наданого у м.Бориславі та різницю на користь ОСОБА_16.

На підставі вищевказаного рішення Бориславської міської ради депутатів трудящих від 20.12.1949 №983/32 ОСОБА_10 видано свідоцтво про право власності від 13.05.1953р. за №451, згідно з яким домоволодіння по вул.Ясна, 4 м. Борислава належить на праві власності ОСОБА_10

05.04.1963 між ОСОБА_10 та ОСОБА_16 (після укладення шлюбу змінила прізвище на «Велитяк») ОСОБА_26 було укладено договір дарування, посвідчений Бориславською нотаріальною конторою, за яким ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_14 будинок №4 на вул.Ясній у м.Бориславі. Проте, вказаний договір дарування визнано недійсним рішенням суду від 15.11.2012.

ОСОБА_10 померла 22 червня 1978 року, що стверджується копією свідоцтва по смерть серії І-СГ №348356 від 29.01.2014, виданого повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області.

Згідно з копією оскаржуваного позивачами договору дарування від 21 квітня 1969 року, посвідченого нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_27, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_12 належний ОСОБА_4 житловий будинок з належними до нього надвірними будовами в м.Бориславі по вул.Ясній, 2, житлова площа цього житлового будинку становить 37,37 кв.м. Зі змісту договору також випливає, що вказаний житловий будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Бориславською нотаріальною конторою 05.04.1963 року за реєстром №773, який зареєстрований у Дрогобицькому МБТІ в реєстровій книзі №2 під №451.

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих від 18.12.1975 №511 «Про часткове перейменування назв вулиць та впорядкування нумерації будинків в м.Бориславі» та копії додатку до нього, будинку №2 на вул.Ясній у м.Бориславі надано новий номер 4 (власник ОСОБА_14І.).

Після смерті ОСОБА_12 вказане нерухоме майно успадкували: його дружина ОСОБА_9 та його діти: ОСОБА_20 і ОСОБА_5Т.(відповідач).

Зокрема, згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 серпня 1987 року нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_27, яке також оскаржується позивачами, спадкоємцями майна ОСОБА_12, який помер 02 липня 1981 року є у рівних частках кожний: його дружина ОСОБА_9 та його діти: ОСОБА_20 і ОСОБА_5, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_6. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з жилого будинку з господарським будівлями, що знаходиться у м.Бориславі Львівської області по вул.Ясній, 4, і розташований на земельній ділянці розміром 1508 кв.м. Зі змісту свідоцтва також випливає, що будинок з господарськими будівлями належали померлому ОСОБА_12 на підставі договору дарування, посвідченого Бориславською нотаріальною конторою 21.04.1969 за реєстровим №1019, який зареєстрований у Дрогобицькому МБТІ під №451.

Після смерті ОСОБА_20 його частку житлового будинку по вул.Ясній, 4 в м.Бориславі (1/3 ідеальна частина) успадкувала його донька відповідач ОСОБА_6

Зокрема, згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 липня 2009 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_28, яке також оскаржується позивачами, спадкоємцем всього майна ОСОБА_20, який помер 03 квітня 1996 року, є його донька ОСОБА_6. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/3 ідеальної частини житлового будинку, розташованого по вул.Ясній, 4 в м.Бориславі Львівської області. Зазначена частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бориславською держнотконторою 13.08.1987 за р.№1842.

Таким чином, станом на 01.01.2013 право власності на будинок на вул.Ясна, 4 в м.Бориславі зареєстровано за трьома співвласниками: ОСОБА_9 1/3 ід.ч. (свідоцтво про право на спадщину від 13.08.1987, р.№1842, видане Бориславською ДНК); відповідачем ОСОБА_5 - 1/3 ід.ч. (свідоцтво про право на спадщину від 13.08.1987, р.№1842, видане Бориславською ДНК); відповідачем ОСОБА_6 - 1/3 ід.ч. (свідоцтво про право на спадщину від 08.07.2009, р.№1059, видане Бориславською ДНК), що стверджується матеріалами інвентарної справи на будинковолодіння № 4 на вул.Ясній у м.Бориславі Львівської області, а також не заперечується учасниками справи.

Позивачі просять скасувати вищевказаний договір дарування від 21 квітня 1969 року на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р.

Зокрема, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2012 року в справі №2-42/2011р. (№2/1301/22/2012р.) було частково задоволено позов ОСОБА_29 до ОСОБА_4, Бориславської міської ради, виконавчого комітету Бориславської міської ради, треті особи ОСОБА_3, Бориславська державна нотаріальна контора, КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ДКП ЖЕК №3. Зокрема, визнано недійсним договір дарування від 05.04.1963, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_14. У решті позову: про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №983/32 від 20.12.1949; про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності від 13.05.1953 на будинок №4 по вул.Ясна м.Борислава, видане на ОСОБА_10, оскільки ОСОБА_10 була переселена не одна і їй могло належати тільки 1/5 будинковолодіння, будинок був поділений на дві квартири; про визнання за ОСОБА_11 права власності на квартиру АДРЕСА_1, позначену на поверховому плані цифрами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1, в якій вона прожила з моменту переселення по день смерті; про визнання за ОСОБА_11 права користування Ѕ земельної ділянки, на якій розташований будинок №4 по вул.Ясна, в який її бабуся була переселена з ОСОБА_15, і прожила та користувалась земельною ділянкою 59 років - відмовлено.

Зі змісту вказаного рішення випливає, що договір дарування від 05.04.1963 було визнано недійсним, оскільки зі змісту договору вбачалося, що за неграмотну ОСОБА_10 за її проханням договір підписала інша особа, проте, судом було встановлено, що 1958 року ОСОБА_10 підписала інший договір дарування особисто, що був засвідчений нотаріально, відтак, ОСОБА_10 не могла бути неграмотною на час підписання договору дарування від 05.04.1963.

Вказане рішення суду не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Позивачі просять скасувати вказаний договір дарування від 21 квітня 1969 року на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р., та посилаються на те, що позивач ОСОБА_4 не набула подарованого їй будинку по вул.Ясна, 2 (тепер №4) у м.Бориславі, а будинок залишився у власності ОСОБА_10 Вважають, що після смерті ОСОБА_10 будинок на вул.Ясній, 4 у м.Бориславі набули у власність ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 по ј. Також позивачі посилаються на норми ст.ст.216, 236 ЦК України та ст.59 ЦК УРСР.

Однак, з такими доводами позивачів в обґрунтування позову суд не може погодитися з таких підстав.

Поняття правочинів, умови їх чинності, наслідки недодержання законодавства при їх укладенні регулюється главою 16 ЦК України.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009).

На час укладення оспорюваного договору дарування поняття угод, умови їх чинності, наслідки недодержання законодавства при їх укладенні регулювалося главою 3 ЦК Української РСР.

При зверненні до суду з даним позовом позивачі не навели жодних передбачених законодавством підстав для визнання недійсним та скасування договору дарування №1019 від 21.04.1969, не вказали які порушення допущено сторонами оспорюваного договору на час його укладення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору від 21 квітня 1969 року позивач ОСОБА_4 була єдиним власником відчужуваного будинковолодіння на вул.Ясна, 4 у м.Бориславі. Відтак позивач ОСОБА_4 як власник мала права розпорядитися належним їй майном на свій розсуд.

При цьому, договір, на підставі якого ОСОБА_4 набула права власності на будинок було визнано недійсним більш ніж 40 років.

З огляду на викладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування договору дарування №1019 від 21.04.1969 року на будинок 2 по вул. Ясна м. Борислава на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. відповідно до вказаного рішення було визнано недійсним договір дарування 1963р. на будинку 2 по вул. Ясна м. Борислава.

При цьому, суд враховує, що позивачі належним чином не обґрунтували вказані позовні вимоги та не надали суду жодного доказу на підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог.

Позовні вимоги про скасування свідоцтва №1842 про право на спадщину за законом від 13 серпня 1987 року; скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 8.07.2009; визнання права власності на 1/4 будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за ОСОБА_3; визнання права власності на ј будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за ОСОБА_4; скасування свідоцтва про право на власність на будинок №4 по вул. Ясна м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9; скасування державної реєстрації права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9; зобовязання відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9; зобовязання нотаріуса належно оформити документи на домоволодіння по вул. Ясна, 4 м. Борислава за спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_10; зобов'язання Дрогобицьке МБТІ та ЕО внести відповідні зміни в інвентарну справу на дане будинковолодіння по вул.Ясна, 4 м.Борислава є похідними вимогами, які також не можуть бути задоволені.

ОСОБА_2 цього позивачі не зазначають у чому саме полягає неправомірність оспорюваних документів як свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право на власність на будинок, відтак вони на цей час є чинними та підтверджують право власності інших осіб (відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6К.) на нерухоме майно.

Також суд не бере до уваги посилання позивачів на те, що після смерті ОСОБА_10 будинок на вул.Ясній, 4 у м.Бориславі набули у власність ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 по ј, - як підставу для задоволення позовних вимог про визнання за позивачами права власності по ј на спірний будинок, оскільки на час смерті ОСОБА_10 (22 червня 1978 року) будинок на вул.Ясна, 4 м.Борислава не був зареєстрований за спадкодавцем ОСОБА_10, відтак не входив до складу спадкового майна, що стверджується також копіями матеріалів спадкової справи №24/2014, заведеної після смерті ОСОБА_10

При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_21 міської ради Львівської області та виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області про те, що позовна вимога щодо скасування договору дарування від 21 квітня 1969 року вже була предметом розгляду Бориславським міським судом, тому не може бути предметом розгляду повторно, - оскільки судом встановлено, що така позовна вимога була заявлена у справі між іншими сторонами та з інших підстав (цивільна справа у Бориславському міському суді №2-426/2006).

Зокрема, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14.11.2006 у справі №2-426/2006, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27.08.2007 від 27.08.2007, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_30, ОСОБА_5, третя особа Бориславська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним. Зокрема, позивач просила визнати недійсним договір дарування від 21.04.1969 з тих підстав, що відчужуючи будинок братові вона мала на увазі, що її сестра, яка проживала у будинку буде співвласником будинку, а також з тих підстав, що на час укладення такого договору дарування мала бути письмова згода осіб, які проживали у будинку.

ОСОБА_2 цього, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради про приватизацію прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4; зобовязати відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для обслуговування будинку 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9.

Однак, позивачі для підтвердження вказаних позовних вимог не надали жодних доказів щодо існування будь-якого рішення щодо приватизації прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4, не зазначили дату прийняття такого рішення, осіб, щодо яких вказане рішення прийнято, не надали жодних доказів щодо перебування земельної ділянки для обслуговування будинку 4 на вул. ОСОБА_19 м. Борислава у власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9. Не здобуто жодних доказів також під час судового розгляду, при цьому представник відповідача ОСОБА_21 міської ради, виконавчого комітету Бориславської міської ради у судовому засіданні заперечив ту обставину, що земельна ділянка за вказаною адресою надавалася будь-якій особі у власність. ОСОБА_2 того, виконком Бориславської міської ради не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками.

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих №520 від 05.06.1953 «Про наслідки обміру земель по будівельному кварталу №20» та копією архівного витягу додатку №1 до вказаного рішення виконкому, за землекористувачем будинку №4 на вул.Ясна у м.Бориславі (ОСОБА_10Г.) зареєстровано 1508 кв.м. земельної ділянки, залишено на тимчасове користування землекористувача 318 кв.м.

Таким чином, вказані позовні вимоги щодо земельної ділянки на вул. Ясній, 4 м. Борислава, задоволенню не підлягають.

Що стосується заявленої позивачами позовної вимоги зобов'язати договірну сторону Україну в порядку ст.9 Конституції України виконати Міждержавну угоду від 09.09.1944р. щодо примусово переселеної родини ОСОБА_10 та її спадкоємців надати 3 га землі у т.ч. 1,8 га, сарай, комору 72 м.3, криницю в м.Борислав тощо з метою поновлення прав і законних інтересів примусово переселеної родини, - суд зазначає таке.

Угода між Урядом УРСР і Польським Комітетом національного визволення про евакуацію українського населення з території ОСОБА_15 і польських громадян з території УРСР від 09.09.1944 є міжнародним договором міжурядового характеру. Відповідно до ст.6 Закону України «Про правонаступництво України» Україна підтверджує свої зобовязання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Позивачі, заявляючи позовну вимогу про зобов'язання договірної сторони України вчинити певні дії, не скористалися правом залучити належного відповідача.

ОСОБА_2 цього, з матеріалів справи вбачається, що за переселенцем з ОСОБА_15 ОСОБА_10 рішенням виконкому Бориславської міської ради трудящих від 20.12.1949 №983/32 було закріплено житловий будинок на вул.Ясній, 4 у м.Борислав згідно опису майна, зданого в ОСОБА_15 та затверджено такий розрахунок: здано майна в ОСОБА_15 на 9600 крб.; надається майна в Бориславі на 8122 крб., різниця на користь ОСОБА_2 1478 крб.

На підставі вищевказаного рішення та опису майна від 20.12.1949 №983/32 ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право власності від 13.05.1953 за №451, згідно з яким домоволодіння по вул.Ясна, 4 м. Борислава належить на праві власності ОСОБА_10

ОСОБА_2 цього, встановлено, що ОСОБА_10 відшкодовано різницю вартості майна, залишеного у ОСОБА_15, що стверджується листом міського голови м.Борислава №3-47/25 від 23.07.2014 (т.3 а.с.10) та не заперечується сторонами справи.

ОСОБА_10 з проведеним розрахунком погодилася та його не оскаржувала.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги.

Що стосується заявленого представником відповідача ОСОБА_21 міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд зазначає таке.

За ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється відповідно до частини першої статті 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, також ЦК України встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК).

У справі, що розглядається позивачі просять скасувати договір дарування від 21.04.1969 на підставі рішення суду від 15.11.2012 у справі № 2-42/2011, яке набрало законної сили 27.11.2012. Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 брали участь у справі № 2-42/2011 як відповідач та третя особа, відтак їм було відомо про існування вказаного судового рішення.

Проте з даним позовом позивачі звернулися лише 29.12.2015, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачі не просять поновити строк.

Також щодо позовної вимоги у частині зобовязання договірну сторону Україну виконати Міждержавну угоду від 09.09.1944р. позивачі не зазначають жодних причин пропущення позовної давності, не просять його поновити, хоча дії з виконання відповідних зобовязань за міжнародним договором здійснювалися ще 1949 року, коли рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих від 20.12.1949 за переселенцем ОСОБА_10 було закріплено будинок по вул.Ясна, 4, згідно опису майна, зданого в ОСОБА_15.

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Представник відповідача ОСОБА_21 міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову, тому суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (з урахуванням ч.4 ст.267 ЦК України).

З урахуванням ст.141 ЦПК України та оскільки Законом України «Про судовий збір» позивачів звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку про віднесення судових витрат за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Бориславської державної нотаріальної контори, комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Бориславської міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, ОСОБА_6, відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області про визнання недійсним договору дарування, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на власність, скасування державної реєстрації права власності, зобовязання до вчинення дій - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш