Житомирський апеляційний суд
Справа №278/371/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 34 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 278/371/19 за матеріалами позовної заяви заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області, Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом риби

за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року заступник керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області, Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь держави шкоду, завдану незаконним виловом риби у розмірі 11 628 грн.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі заступник керівника Житомирської місцевої прокуратури, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Станишівська сільська рада, до компетенції якої відноситься повноваження по вжиттю заходів до примусового стягнення завданої шкоди з відповідача, у судовому порядку не вживала відповідних заходів та не здійснювала захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади та як наслідок й інтересів держави в цілому. Вказав, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Вважає, що пред'являючи позов у вказаній справі, місцева прокуратура обґрунтувала наявність «інтересів держави». Висновки суду про те, що до заяви не додані документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб не відповідають вимогам законодавства.

Таким чином, нездійснення захисту інтересів держави у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Станишівської сільської ради, оскільки остання усвідомлює порушення своїх інтересів, мас відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

З огляду на викладене, в пасивній поведінці сільської ради як суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, беззаперечно вбачається бездіяльність, неналежне здійснення захисту інтересів держави у цій сфері, а відтак звернення прокуратури із зазначеним позовом до суду відповідає вимогам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і підстави для представництва інтересів держави у повній мірі підтверджено.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України підстави для повернення позовної заяви, оскільки вважав не доведеним наявність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Проте такий висновок суду першої інстанції є помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 4 ч.4 ст.185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII.

У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні із позовом до суду наявність інтересів держави прокурор обґрунтував порушенням прав держави, що виразилося у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу.

Встановлено, що сільською радою упродовж шести місяців із 01.08.2018 (винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1І.) до 11.02.2019 року (звернення прокурора до суду із вказаним позовом) не вживалось жодних заходів щодо стягнення заподіяної шкоди.

Листом від 02.11.18 за №68-10482вих-18 Житомирською місцевою прокуратурою повідомлено Станишівську сільську раду про факт заподіяння шкоди та запропоновано вжити заходів до її стягнення.

У відповіді від 21.11.2018 за №12-02/3142 сільська рада надала витребувані документи, проте жодних відомостей про причини невжиття заходів щодо стягнення заподіяної шкоди не зазначила, відповідний позов до суду не пред'явила.

13.12.18 за вих. № 68-666вих18 місцевою прокуратурою повторно направлено лист щодо вжиття заходів до відшкодування заподіяної відповідачем шкоди довкіллю.

У відповіді від 03.01.2019 за вих. № 22 Станишівська сільська рада повідомила, що у разі виявлення порушення прав та законних інтересів сільської ради, виконком сільської ради забезпечить всі необхідні заходи щодо усунення виявлених порушень в тому числі і представницького характеру. Сільська рада зазначила, що виконкомом сільської ради проводить претензійну роботу з метою сплати заподіяних збитків порушниками у добровільному порядку, в разі несплати вказаних збитків буде проводитись позовна робота з метою стягнення вказаних збитків у примусовому порядку.

При цьому листом Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області від 12.03.2019 року за № 1-16-9/257-19 Житомирську місцеву прокуратуру повідомлено про те, що в зв'язку з відсутністю повноважень щодо здійснення представництва органів місцевого самоврядування, яким заподіяно збитки, згідно чинного законодавства України, матеріали щодо збитків заподіяних Новогуйвинській селищній раді гр. ОСОБА_1 на суму 11 628 грн. які стягуються на рахунок місцевого бюджету, направлені до прокуратури Житомирської області для вирішення питання щодо заявлення цивільного позову по стягненню цих збитків.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки як суспільний, так і державний інтерес беззаперечно присутній. Протиправний вилов риби та невідшкодування заподіяної цим шкоди такому інтересу не відповідає, а невжиття, уповноважених державою органів здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходів, спрямованих на усунення порушень чинного законодавства, є очевидним.

Проте, судом вказані обставини залишені без належної уваги і, як наслідок, зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для подання позову прокурором в інтересах держави в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області та Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.185 ЦПК України, внаслідок чого постановлено помилкову ухвалу, яка відповідно до вимог ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту судового рішення відповідає даті винесення постанови.

Головуючий Судді