КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6210/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Волошин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року у складі судді Кондратенко О.О. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що твердження суду про неявку позивача до судових засідань є помилковими, і такими, що не відповідають матеріалам цивільної справи.

ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив із положень ст.257 ЦПК України та того, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не з'являвся в судові засідання призначені на 19 липня 2018 року, 05 жовтня 2018 року та 18 січня 2019 року, не надав доказів поважності неявки до судових засідань, не надав заяву про розгляд справи без його участі.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказані приписи кореспондуються з приписами п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, відповідно до якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законом установлено таку підставу для залишення позову без розгляду як неприбуття позивача вдруге поспіль.

Встановлено, що у березні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів (а.с.2-5).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 травня 2018 року провадження у справі відкрито, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12 червня 2018 року (а.с.9).

12 червня 2018 року судове засідання було знято зі складу у зв'язку із перебуванням судді у відрядженні, розгляд справи призначено на 19 липня 2018 року (а.с.38).

Поштове відправлення на ім'я позивача, що містило судову повістку на 19 липня 2018 року, повернулося до суду за закінченням терміну його зберігання (а.с.42,43).

19 липня 2018 року розгляд справи відкладено на 05 жовтня 2018 року.

Позивач був належним чином повідомлений про судове засідання на 05 жовтня 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.47).

05 жовтня 2018 року розгляд справи відкладено на 18 січня 2019 року о 11 годині 30 хвилин у зв'язку з неявкою сторін.

Представник позивача був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 18 січня 2019 року о 11 годині 30 хвилин, про що свідчить розписка наявна у матеріалах справи (а.с.51).

18 січня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду (а.с.55-56).

Разом з тим, судове засідання 18 січня 2019 року було відкрито о 09 годині 30 хвилин, і закінчено о 09 годині 56 хвилин, у той час, як позивач був повідомлений про судове засідання, що мало відбутися 18 січня 2019 року о 11 годині 30 хвилин (а.с.54).

Таким чином, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що позивач або його представник не були належним чином повідомлені про дату судових засідань, що були призначені судом на 18 січня 2019 року на 9 годин 30 хвилин, оскільки матеріали справи не містять доказів вручення судових повісток на указане судове засідання позивачу або його представнику.

За таких обставин не можна вважати, що суд належним чином повідомив позивача про дату, час і місце судового засідання.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні дані про належне повідомлення позивача про час розгляду справи.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені норми закону у сукупності із матеріалами даної цивільної справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про передчасність висновків суду першої інстанції щодо залишення позову без розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи, не звернув уваги на те, що судове засідання розпочалося раніше ні час на, який було викликано позивача у справі, що призвело до порушення ним норм процесуального права - статей 223, 257 ЦПК України.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року скасувати повністю, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «16» квітня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко