Справа № 182/2625/19
Провадження № 2-о/0182/109/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.04.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого-судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., за участю заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_3, представника Служба у справах дітей Нікопольської міської ради - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, заінтересовані особи ОСОБА_3, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник 17 квітня 2019 року звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу обмежувального припису (а.с.1-14), посилаючись на наступні обставини.

Починаючи з жовтня 2013 року по квітень 2016 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_3. Він є батьком її сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У квітні 2017 року відповідач в односторонньому порядку змінив місце проживання їх сина та забрав його проживати разом з ним.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року визначено місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_6 з нею за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Г. Сагайдачного, буд. 31, передано малолітнього сина їй, як матері дитини. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до неї про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1 за її місцем проживання». В іншій частині заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 12 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження по цій справі, зупинено виконання заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року та постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року в частині задоволення її первинного позову до закінчення касаційного провадження.

18 грудня 2018 року за її заявою Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області винесено рішення № 1073 від 27.12.2008 року про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні її з малолітнім сином ОСОБА_5, яким визначено спосіб її участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином через зустрічі - два рази на тиждень до 3-х годин за фактичним місцем проживання дитини, без присутності батька, за спільною домовленістю між батьками дитини та один вихідний день добове перебування дитини за фактичним місцем проживання матері.

Зазначає, що цей графік відповідачем з 21 січня 2019 року не виконується, з цього часу дитина безпідставно позбавлена можливості нормального спілкування зі своєю матірю, не отримує материнську турботу та догляд. ОСОБА_3 обмежив дитину у спілкуванні з нею, чим на її думку, здійснив та продовжує здійснювати психологічне насильство над дитиною, керуючись несвідомістю дитини, обмежує його права. Дитина на сьогоднішній день не може усвідомлювати шкоду його психічному та емоційному стану/здоровю, яка в дійсності їй завдається і наслідки якої будуть виражені у майбутньому.

Враховуючи викладені обставини, на підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просить суд визнати ОСОБА_3 кривдником відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та обмежити його спілкування з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: заборонити відповідачу будь-яким чином втручатися і перешкоджати спілкуванню малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1; направити відповідача на проходження програми кривдників, організація та виконання якої забезпечується Нікопольською міською радою. Також просила допустити негайне виконання рішення суду.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, заінтересовані особи ОСОБА_3, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про видачу обмежувального припису прийнято до розгляду в порядку окремого провадження, відкрито провадження у справі, призначено проведення судового засідання на 22 квітня 2019 року о 09.00 год. (а.с. 67-69).

Заявник та заінтересовані особи викликалися у судове засідання телефонограмою та повідомленням через засоби мобільного звязку за відомими суду номерами телефонів у відповідності до ч.9 ст.128 ЦПК України.

Згідно положень ч.11 ст. 128 ЦПК України, заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за 24 години до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З огляду на положення ч.11 ст.128 ЦПК України, заінтересовані особи про день, час та місце розгляду справи повідомлялися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримали та просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував у повному обсязі, просив у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради - ОСОБА_4 проти визнання ОСОБА_3 кривдником відносно малолітнього ОСОБА_5, 23 жовтня 2014 року заперечувала через відсутність доказів, в іншому поклалася на розсуд суду. Крім того зазначила, що у Нікопольській міській раді відсутня програма кривдників.

Згідно ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувальногоприпису може бути подана: зокрема, п.1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначенихЗаконом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувальногоприпису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно ч.1 ст. 350-4 ЦПК України,в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п.3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно ст.1 (визначення термінів) Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

п.3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

п.7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

п.8) особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

п.14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи;

п.17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

п.9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Г. Сагайдачного, буд. 31 та передано малолітню дитину ОСОБА_5, 23 жовтня 2014 року матері (а.с. 15-17).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1 за її місцем проживання». В іншій частині заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року залишено без змін (а.с. 18-21).

Зазначеною постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року встановлено, що 13 квітня 2017 року ОСОБА_7, без узгодження з ОСОБА_1 забрав малолітнього сина ОСОБА_6 до себе, де той і проживає до цього часу (а.с. 20).

Ухвалою Верховного суду від 12 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження по цій справі, зупинено виконання заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року та постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року в частині задоволення первинного позову ОСОБА_1 до закінчення касаційного провадження.

18 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області винесено рішення № 1073 від 27.12.2008 року про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5, яким визначено спосіб її участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином через зустрічі - два рази на тиждень до 3-х години за фактичним місцем проживання дитини, без присутності батька, за спільною домовленістю між батьками дитини; один вихідний день добове перебування дитини за фактичним місцем проживання матері (а.с. 22).

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначила, що цей графік відповідачем з 21 січня 2019 року не виконується, з цього часу дитина безпідставно позбавлена можливості нормального спілкування зі своєю матірю, не отримує материнську турботу та догляд. ОСОБА_3 обмежив дитину у спілкуванні з нею, чим на її думку, здійснив та продовжує здійснювати психологічне насильство над дитиною, керуючись несвідомістю дитини, обмежує його права. Дитина на сьогоднішній день не може усвідомлювати шкоду його психічному та емоційному стану/здоровю, яка в дійсності їй завдається і наслідки якої будуть виражені у майбутньому.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб.

Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 домашнього насильства заінтересованою особою, а саме ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів.

Судом було запитано інформацію з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.173-2 КУпАП та отримано повідомлення від 22 квітня 2019 року про те, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду станом на 22 квітня 2019 року адміністративні матеріали щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП не зареєстровані.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_3 стосовно свого малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 психологічного або домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником суду не надані, дані про те, що ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності в матеріалах справи відсутні.

За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заявником не викладено обставин та не надано доказів щодо вчинення ОСОБА_3 стосовно свого малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 психологічного або домашнього насильства.

Отже, оскільки заявником належним чином не доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо ОСОБА_3 обмежувального припису та для задоволення заяви ОСОБА_1 суд не вбачає.

Відмова у задоволенні заяви не позбавляє заявника права повторного звернення до суду за наявності відповідних правових підстав та у разі їх доведення належними і допустимими доказами.

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265, 350-1, 350-6, 350-8 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_8